DISKUSIA
To bola realita, takto to fungovalo
Z rozpravy, ktorá odznela na Národnej rade SR dňa 21. marca k Informácii o výsledkoch analýzy vývoja a súčasného stavu verejnej správy a návrhoch opatrení

Jedným z dokumentov, ktorý poskytuje obraz o výsledkoch doterajšej reformy verejnej správy, ako aj o zamýšľaných krokoch vlády v najbližšej budúcnosti, je Informácia o výsledkoch analýzy vývoja a súčasného stavu verejnej správy a návrhoch opatrení, ktorú predložil do Národnej rady SR minister vnútra SR Robert Kaliňák. Rozprava k tomuto materiálu (tlač č. 219) prebehla v pléne NR SR na jej 8. schôdzi dňa 21. marca 2007. Do rozpravy sa prihlásilo 8 poslancov (2 koaliční a 6 opozičných). Ich vystúpenia publikujeme po redakčnej úprave stenografického záznamu z rokovania NR SR. Z priestorových dôvodov sme sem nezaradili faktické poznámky ani reakcie na faktické poznámky, ktoré v rozprave odzneli.

Pavol Abrhan (KDH): Dovoľte, aby som vyjadril poďakovanie za to, že vláda Slovenskej republiky sa rozhodla predložiť informáciu o analýze vývoja a súčasného stavu verejnej správy. Keď sme diskutovali o problémoch verejnej správy, analýza sa stala zaklínadlom. Na každú otázku, aké problémy a aké riešenia nás budú čakať, bola odpoveď, že sa spracuje analýza a na základe tejto analýzy budeme vedieť odpovedať na všetky otázky a všetky problémy, ktoré verejná správa dnes prináša. 
Žiaľ, musím konštatovať, že predložená správa podľa môjho názoru je nedostatočná. Ak by sme si položili otázku, na základe čoho a prečo vlastne bola táto analýza spracovaná, tak odpoveď nájdeme v Programovom vyhlásení vlády, v ktorom sa uvádza: Vláda Slovenskej republiky vykoná potrebné kroky smerujúce k modernizácii verejnej správy, predovšetkým jej ekonomizáciou a informatizáciou. Zlepší systém jej riadenia a verejnej kontroly, bude podporovať využívanie iniciatívy občanov, občianskych združení v miestnom verejnom živote. Bude usilovať o to, aby orgány štátnej správy a územnej samosprávy svojou činnosťou uľahčovali život občanom ako aj právnickým osobám. Na tento účel považuje za potrebné vykonať analýzu vývoja a súčasného stavu verejnej správy s cieľom postupne riešiť otvorené problémy a dosiahnuť tak vyššiu efektívnosť administratívnych a vecných služieb poskytovaných jej štruktúrami na jednotlivých úrovniach.
Analýza je spracovaná v nasledujúcom členení: 
1. časť - postavenie, pôsobnosť miestnych orgánov štátnej správy, frekventovanosť a kvalita výkonu štátnej správy, riadiaca a kontrolná činnosť, personálne, finančné, priestorové zabezpečenie orgánov miestnej štátnej správy, informačné systémy a komunikačné technológie, výkon štátnej správy v pôsobnosti orgánov územnej samosprávy, ďalšie vzdelávanie zamestnancov verejnej správy, vytipovanie hlavných problémov v jednotlivých úsekoch štátnej správy, opatrenia navrhnuté ministerstvami.
2. časť - smery a nástroje modernizácie miestnej štátnej správy a návrh na jej nové usporiadanie. 
Na záver v prílohe č. 1 je uvedený návrh opatrení na ďalšiu racionalizáciu organizačných štruktúr štátnej správy.
Nie je mi zrejmé prečo bolo potrebné rozdeliť túto analýzu na prvú a druhú časť, aj keď označovanie pokračuje ďalej g, h, i, j atď. Z uvedeného členenia ale vyplýva, že táto analýza nezodpovedá zadaniu z Programového vyhlásenia vlády. Zaoberá sa len jednou časťou verejnej správy a to štátnou správou. Nemá ambíciu popísať vývoj a súčasný stav verejnej správy napriek tomu, že to deklaruje v nadpise. Očakával som, že v úvode popíše vývoj verejnej správy od roku 1990, prijatie 369-ky o obecnom zriadení, rušenie národných výborov, územnosprávne členenie, vznik vyšších územných celkov, ako i presun kompetencií a fiškálnu decentralizáciu z minulého volebného obdobia. To by bola analýza vývoja.
Po tejto analýze by mala nasledovať analýza súčasného stavu verejnej správy, teda štátnej správy, ale i samosprávy. Žiaľ, problematika samosprávy v tejto analýze absentuje úplne. Nemôžeme sa potom čudovať, že v časti návrhu opatrení problémy samospráv nie sú riešené vôbec. Z analýzy nie je zrejmé, čo chce vláda Slovenskej republiky v tomto volebnom období v oblasti verejnej správy okrem rušenia krajských úradov robiť. Vrcholom predminulého volebného obdobia v tejto oblasti bol vznik vyšších územných celkov, v minulom volebnom období to bol presun kompetencií a fiškálna decentralizácia. Ak v tomto volebnom období by to malo byť len rušenie krajských úradov, tak je to žalostne málo. Preto si myslím, že napriek možno dobrým úmyslom, táto analýza nie je spracovaná na dostatočnej úrovni, aby mohla byť podkladom pre návrhy, ktoré by postupne odstraňovali problémy a skvalitňovali výkon verejnej správy. Nezaoberá sa ani restami z minulých období. Veď napríklad ani nepopisuje problémy pri delimitácii majetku štátu na obce, mestá a vyššie územné celky, či už škôl alebo ciest. Koľko takéhoto majetku je nevysporiadaného, v akej hodnote a aké by mohli byť riešenia tohto problému. Tí, čo pôsobia v regionálnej komunálnej politike veľmi dobre vedia, aké vážne problémy to spôsobuje zvlášť pri zabezpečovaní rôznych grantov, či pri spracovávaní projektov z fondov Európskej únie. 
Nemám predstavu, že to čo sa tu nahromadilo neriešením problémov za mnohé roky, táto vláda vyrieši za jeden rok. Ale ak analyzujem súčasný stav verejnej správy, tomuto problému sa nemôžem vyhnúť, lebo je vážny. Preto je dôležité ho popísať a navrhnúť aspoň postupnosť krokov na jeho odstraňovanie. Keď hovorím, že v analýze absentuje problematika samosprávy, tak je zrejmé, že nepopisuje situáciu v miestnej samospráve a preto nemôže byť podkladom pre otázky komunálnej reformy. I keď všetci vieme, že výkon samosprávy v 2 900 bodoch na Slovensku je dlhodobo neudržateľný a znižuje i kvalitu výkonu. Na základe tejto analýzy vláda potom nemá ambíciu ani len otvoriť diskusiu o riešení tohto citlivého problému. A mohli by sme pokračovať problematikou regionálnych disparít, územnosprávnym členením, prípadným spojením komunálnych regionálnych volieb, a tak ďalej.
Očakával som, že v analýze budú načrtnuté úskalia v ďalšej decentralizácii reformy verejnej správy, veď i napriek pokroku v tejto oblasti nie je možné považovať tento proces za ukončený. Výsledkom analýzy mal byť návrh opatrení, prípadne úloh, ktoré chce vláda v oblasti verejnej správy vo svojom volebnom období vykonať. Nič také uvedená analýza neobsahuje.
Ak by niekto očakával, že bude aspoň potvrdením už spravených rozhodnutí vlády, nuž musel byť sklamaný. Vláda totiž svojim uznesením č. 856/2006 podľa bodu C 15 ukladá ministrom, vedúcemu kancelárie Národnej rady, vedúcemu úradu vlády a predsedovi Slovenskej akadémie vied zabezpečiť 20 % zníženie plánovaného počtu zamestnancov jednotlivých orgánov štátnej správy. Je len prirodzené, že správnosť tohto rozhodnutia vlády mala byť potvrdená v predloženej analýze. Pravda je však iná. Analýza neudáva žiadne dôvody na takéto zníženie počtu pracovníkov a tým usvedčuje vládu z neodborného, populistického a čisto politického rozhodnutia bez ohľadu na kvalitu výkonu štátnej správy. Ba práve naopak. Odborná analýza tvrdí, citujem: Problémové situácie vznikajú najmä na úradoch, v ktorých je najvyššia frekventovanosť rozhodovacej činnosti, alebo rozhodovacia pôsobnosť je zložitá. Napríklad na úseku sociálnych vecí a rodiny je znásobená aj výkonom nových agend na jednotlivých úsekoch štátnej správy. Tým v určitých oblastiach pretrváva preťaženosť zamestnancov z dôvodu ich poddimenzovaných počtov. 
Alebo ďalej. Na nedostatočný počet zamestnancov a na nedostatky v softvérovom vybavení odvetvových orgánov miestnej štátnej správy poukázali aj ďalšie ústredné orgány štátnej správy. Napríklad Ministerstvo pôdohospodárstva Slovenskej republiky na obvodných pozemkových úradoch. 
A napokon v časti vytipovania hlavných problémov v štátnej správe sa uvádza: V dôsledku zvyšovania frekventovanosti výkonu štátnej správy a to aj z dôvodov rozširovania pôsobnosti jednotlivých miestnych orgánov štátnej správy podľa osobitných predpisov, ktoré súvisia aj so vstupom Slovenska do Európskej únie, niektoré ústredné orgány štátnej správy požadujú zvýšiť počet zamestnancov v záujme odstránenia neúmernej zaťaženosti. 
Nie je mojim cieľom obhajovať počty úradníkov na jednotlivých úsekoch štátnej správy, ale určujúcim faktorom by v každom prípade mala byť efektivita a kvalita služieb občanom. Ak pri zachovaní týchto atribútov sme schopní znížiť počet zamestnancov, tak to urobme. Ale na základe odborného posúdenia, alebo ak chcete, na základe odbornej analýzy verejnej správy. Táto analýza argumenty na takéto rozhodnutia neposkytuje, skôr naopak. 

Pavol Goga (SMER – SD): Problematika verejnej správy, ako inštitútu zabezpečujúceho riadenie štátu a zároveň realizáciu politiky vlády deklarovanú Programovým vyhlásením vlády je stále frekventovanou témou politických i mediálnych diskusií. Až s odstupom 12 rokov máme na parlamentom stole dokument, ktorý rámcovo vymedzuje závery vlády pri postupnej realizácii zmien organizačných štruktúr verejnej správy a jej racionalizácie. Každá organizačná zmena prináša potrebu zásahov do viacerých právnych predpisov. A tak považujem za plne opodstatnené najskôr prezentovať širšie koncipované zámery, v rámci ktorých sa potom ľahšie a logickejšie riešia zmeny v štruktúre a obsahu jednotlivých právnych noriem.
Vláda vo svojom programovom vyhlásení proklamovala vykonaním potrebných krokov smerujúcich k modernizácii verejnej správy, predovšetkým jej ekonomizáciou a informatizáciou, zlepšenie systému jej riadenia a verejnej kontroly. Tým sa prihlásila k dosiahnutiu lepších funkčných parametrov jednotlivých subsystémov verejnej správy v horizonte najbližších rokov. Nie je reálne naraz otvárať problematiku všetkých segmentov verejnej správy. I keď dôvody na väčšie alebo menšie korektúry sú prakticky všade. Preto je opodstatnené, že ako prvá sa otvára problematika miestnej štátnej správy, ktorá najfrekventovanejšie reprezentuje štát v kontakte s občanmi i podnikateľskou sférou. Naviac, keď vykonané reformné kroky v nedávnej minulosti sa ukázali ako nevydarené. Zdôrazňovanie ekonomického prístupu k riešeniu problematiky modernizácie verejnej správy nemôžeme chápať len ako prejav módneho interpretovania trendov v zahraničí. Ekonomizáciu by sme nemali chápať len ako znižovanie výdavkov. Naša orientácia sa musí uberať viac k sledovaniu konečných pozitívnych efektov vyplývajúcich z činnosti, čiže kompetencie vo vzťahu k sociálnemu respektíve ekonomickému prostrediu, v ktorom dominuje občan. Vyžaduje si to postupne hlbšie sa zaoberať obsahom a metódami konkrétnych činností pri výkone jednotlivých odvetví štátnej správy. Preto aj v ďalšej časti Programového vyhlásenia vlády sa avizuje vypracovanie odborného auditu, legislatívy súvisiacej s verejnou správou a konaním pred jej orgánmi. Myslím si, že aj v našej legislatívnej praxi by sme mali viac dbať aj na otázky ako nová, alebo novelizovaná právna norma zaťaží administratívny systém jednak dovnútra, či sú k tomu súbežne pripravované patričné úpravy existujúcich systémov aj kapacity informačných a komunikačných technológií. Ale rovnako navonok, ako zaťaží alebo skomplikuje styk občana respektíve firmy s príslušnými odbormi, úradom a podobne. Zmena organizačných štruktúr verejnej správy je síce určitým nevyhnutným východiskom, ale rovnako dôležité je strážiť a podľa potreby aj riešiť problematiku vnútorného obsahu činností.
Tieto stručne písané postupy a princípy si však vyžadujú aj zmeny riadenia celej problematiky verejnej správy. Medzi učebnicové prvky a prvé kroky procesu riadenia patrí posúdenie východiskového stavu a definovanie problémových okruhov. Preto aj Programové vyhlásenie vlády považovalo za potrebné vykonať analýzu vývoja a súčasného stavu verejnej správy s cieľom postupne riešiť otvorené problémy a dosiahnuť tak vyššiu efektívnosť administratívnych a vecných služieb poskytovaných štruktúrami verejnej správy na jednotlivých úrovniach.
Na margo tohto citátu musím konštatovať, že v našom makrosystéme riadenia verejných záležitostí, žiaľ, doteraz absentuje ucelený a trvalý systém priebežného monitorovania kvantitatívnych a hlavne kvalitatívnych parametrov administratívnych činností jednotlivých odvetvových štruktúr verejnej správy. Predpokladám, že príslušné orgány, ktoré sa podieľali na spracovaní analýzy, budú pokračovať v takejto monitorovacej činnosti, aby aj v budúcnosti pri rozhodovacích procesoch vlády a parlamentu bolo na stole viac konkrétnych, faktografických údajov. I keď v predloženom dokumente máme zostručnený prehľad o parametroch dnešnej miestnej štátnej správy reprezentovanej 23 druhmi úradov a inšpekcií, predsa nám primerane signalizujú, respektíve charakterizujú základné problémy súčasného organizačného usporiadania.
Prvým problémom je odvetvová roztrieštenosť úradov. Organizačné zmeny vykonané v roku 2004 znamenali totálne rozloženie dovtedy spolovice integrovanej miestnej štátnej správy. Pri prezentovaní vtedajších zmien sa argumentovalo tým, že vznikne sieť orgánov miestnej štátnej správy a zlepší sa úroveň odvetvového riadenia. Sieť však nevznikla, ale vytvorila sa početná množina 23 prísne vertikálne členených štruktúr úradov, ktoré na horizontálnej miestnej úrovni majú minimálne koordinačné prepojenie. Aj zahraničný audit tohto systému vykonaný v roku 2005 v rámci programu Phare, vyjadril nad týmto stavom počudovanie. Pritom základným poslaním a zároveň umením riadenia verejných záležitostí v územnom priereze je práve každodenné zosúlaďovanie odvetvových záujmov politík s potrebami občana daného územia. Občan sa musí na miestnej úrovni orientovať v spleti malých úradov vytvárajúcich problémy v nákladovosti a v obslužnosti činností. Zároveň si musíme tiež pripomenúť nesúlad medzi zákonom definovaným územným a správnym členením Slovenskej republiky na 79 okresov a územnou pôsobnosťou miestnych štátnych orgánov, keď ich počet sa pohybuje od 44 po 72. Najviac je daňových úradov – 101. V iných počtoch pôsobia súdne aj policajné orgány a občania niektorých okresov navštevujú príslušné štátne orgány až v troch sídlach.
Ďalším otvoreným problémom je početnosť a zároveň odôvodnenosť správnych orgánov na úrovni kraja. Princíp dvojstupňovitosti štátnej správy je nesporný. Na druhej strane z analýzy vyplýva, že miera akceptovaných odvolaní nedosahuje vo väčšiny agend 1 % k celkovému počtu vydaných rozhodnutí. Aj to podporuje záver, že je možné usporiadať miestnu štátnu správu aj s vypustením krajskej úrovne riadenia. Tento model už v určitej miere fungoval na Slovensku v roku 1990-1996, keď ministerstvo vnútra riadilo priamo 38 okresných úradov. V záujme neodkladnej realizácie prvého kroku k tejto problematike vláda predložila do legislatívneho procesu už návrh na zrušenie krajských úradov. Ich úlohy prevezme sčasti ministerstvo vnútra, respektíve ďalšie vecné príslušné ministerstvá ako sú financie a obrana, a na druhej strane obvodné úrady, ktoré prevezmú prvostupňové agendy vyžadujúce určitý kontakt s občanmi. Tento návrh znamená zároveň určité zvýhodnenie silového postavenia obvodných úradov v štruktúre celej verejnej správy a naplnenie ďalšieho zámeru z Programového vyhlásenia vlády – zlepšiť výkon koordinačných úloh štátu pri zabezpečovaní sociálno-ekonomického rozvoja v území a pri riešení krízových situácií.
Ak sa pozrieme na analýzu stavu verejnej správy nájdeme tam aj ďalšie zaujímavé momenty dôležité pre jej fungovanie. Napríklad vzdelávanie zamestnancov verejnej správy. Vytipovávajú sa problémy na jednotlivých úsekoch verejnej správy, ale aj nástroje a smery pre jej modernizáciu. Ako vyplýva z analýzy, zámerom vlády je v ďalších krokoch v roku 2008 postupne riešiť horizontálnu integráciu orgánov štátnej správy na miestnej obvodnej úrovni pri plnom rešpektovaní zachovania odvetvového riadenia v špecifickom výkone odvetvovej štátnej správy. V záujme vytvorenia podmienok pre pružné riešenie operatívno-riadiacich úloh na miestnej úrovni sa uvažuje určiť obvodným úradom aj právnu subjektivitu v hospodársko-personálnej oblasti. Súbežne s uvedeným krokom by sa zrušila krajská úroveň týchto úradov, čo má priniesť zreteľahodné úspory vo výdavkoch na obslužné činnosti a zlepšenie využitia informačných a komunikačných technológií.
Realizácia ďalšieho kroku spočívajúceho v riešení špecializovanej štátnej správy na krajskej úrovni sa pri prvom prerokovaní koncepčného materiálu vo vláde nestretla s porozumením u časti dotknutých ministrov. Takže nie sú doteraz fixované postupné termíny a konkrétna doba. Predpokladám však, že ďalšími rokovaniami a odbornou argumentáciou sa podarí túto situáciu preklenúť. Súbežne s riešením organizačných zmien v štruktúrach štátnej správy bude nevyhnutné zaoberať sa postupnou modernizáciou jej každodennej činnosti. Konkrétnym príkladom mimoriadne prospešného zámeru skvalitnenia administratívnej služby občanom je projekt Ministerstva vnútra Slovenskej republiky na vybudovanie jednotných kontaktných miest pre zabezpečovanie živnostenskej agendy na obvodných úradoch. Integrovanie viacerých administratívnych úkonov na jedno miesto obvodného úradu sa subjektu, ktorý potrebuje riešiť niektoré povinnosti vyplývajúce zo živnostenského zákona, mimoriadne uľahčí kontakt s úradom. Zároveň sa zlepší aj kvalita vstupných informácií do elektronického informačného systému, ktorý budú priamo využívať viaceré subjekty štátnej správy.
Ako naznačuje analýza, vláda bude postupne množstvom opatrení na úseku ekonomizácie a informatizácie štátnej správy vytvárať podmienky pre kvalitatívne posuny výkonu štátnej správy k modernejším európskym parametrom.

Pavol Frešo (SDKÚ – DS): Môj záver je, že správa zakrýva neschopnosť tejto vlády konať v oblasti efektívneho riadenia štátu. Neschopnosť je daná tým, že jednotliví partneri nie sú ochotní naplniť záväzok, ktorý bol deklarovaný ako 20-percentné zníženie. To má byť podporené práve touto správou alebo analýzou alebo informáciou, ktorá obsahuje 19 strán čísiel, z ktorých nevyplýva ako ďalej a už vôbec z nich nevyplýva, prečo zrušiť krajské úrady a hlavne ako a čím ich nahradiť. 
Autor predpokladá, že množstvo čísiel ohúri a keď sa k nim prilepí aj nesúvisiaci záver, tak to vyzerá tak, že vlastne všetko je v poriadku, a že ten záver nejako lícuje s tým, čo tam je dané. Materiál hovorí o miliónoch úkonov, ktoré štátna správa robí a urobila. Sčítava ich a vzápätí ich delí, prepočíta na jednotlivých pracovníkov, na jednotlivé pracoviská, ale všetko bez hlbšej znalosti a náročnosti spomínaných úkonov. To znamená, že naozaj zmiešava jednoduché úkony o sociálnej oblasti so zložitými úkonmi v rôznych iných oblastiach a na základe toho vzbudzuje dojem, že ide o analýzu, z ktorej má vyplývať záver. Uvádza priemerné mzdy a hodnoty obstaraného tovaru na jednotlivých úradoch, bez toho, aby nejako objasnila ako to súvisí s ich činnosťou. Vzbudzuje to dojem, že niekde sa šetrí viac, niekde sa šetrí menej. 
A čo je úplne nepochopiteľné a na to sa chcem spýtať aj predkladateľa: na čo je dobré sčítavať počty pracovníkov v kumulatíve na dve desatinné miesta v sumáre za celú republiku, alebo všetky plochy úradov spočítavať až na presnosť decimetrov štvorcových. Do toho potom pripadajú ešte dve veci, ktoré som si v správe povšimol, a to je konštatácia, že počítačový softvér je zastaralý, zlý, a že s tým treba niečo robiť. Do toho vchádza ešte jedna informácia, ktorú doporučujem do pozornosti. Hovorí o prebytočnom majetku krajských úradov a že by bolo treba s tým niečo robiť, nakoľko zbytočne zaťažuje. 
Sedíme tu naozaj pre snahu naplniť sľuby predsedu vlády o 20-percentnom znížení počtu pracovníkov, ktorých štát platí. Ale už len z vyjadrení jednotlivých ministrov, ktorí chodia s rôznymi málo percentnými zníženiami alebo niektorí dokonca s požiadavkou zvýšiť počet pracovníkov, je zrejmé, že keď za rok tu budeme sedieť znova k nejakej podobnej analýze, že k žiadnemu takémuto zníženiu nedôjde. Pokiaľ by to bola firma, tak by sa takéto zníženie dalo dosiahnuť, keby sme pristúpili k istému procesnému auditu a na základe toho, že niektoré činnosti zjednodušíme, budeme schopní naozaj niektorých ľudí prepustiť. Takto sme k tomu pristúpili ako k záväzku, že znížime o 20 %, a teraz hľadáme ako.
Dostávame sa do stavu, kedy máme spoločný cieľ, to môžem povedať aj za kolegov z opozície, naozaj máme spoločný cieľ zefektívniť štátnu správu. Ale touto analýzou, ktorá nespĺňa ani tie základné kritériá, sa od toho cieľa odchyľujete. 

Alexander Slafkovský (SDKÚ – DS): Táto analýza je plná čísiel, miestami možno aj nepresných, lebo niekedy sa nezhodujú s číslami, ktoré uvádzajú odborníci z ministerstva financií. Ale poskytuje určitý základ pre úvahy ako ďalej. A táto úvaha je potom koncentrovaná do grafu a do textu opatrení, ktoré sú súčasťou tohoto materiálu. Hľadal som pri analyzovaní tohto návrhu nejaké rácio a to rácio som čiastočne našiel v tom, že hovorí o tom, že treba dať úrady prvého stupňa štátnej správy pokiaľ možno pod jednu strechu. Ale bude otázka, kde ju vziať, pretože štát nemá dostatok budov, predovšetkým v mestách a obciach, kde by ich mohol umiestniť. Vystáva otázka, kto bude spoločnému domu štátnej správy potom veliť. Bude to ministerstvo vnútra alebo budú jednotlivé ministerstvá mať svoje prierezové úrady naprieč celou krajinou?
Aká bude stabilita takéhoto spoločného domu štátnej správy, keď sme za ostatných desať rokov už raz niečo rozložili na časti, a teraz to skladáme znova? Koľko štátnych úradníkov a úradníkov vo verejnej správe bude prepustených a prečo? Bude to len tých 151, o ktorých sa hovorí, alebo to bude úplne iné číslo a nakoniec bude ešte nárast namiesto poklesu? Číslo 742 bodov verejnej správy na prvé počutie znie ako naozaj veľmi veľké číslo, ale je to v 79 okresoch, takže aj tých bodov musí byť potom pomerne veľa. Keď sa to takto povie, tak nám vychádza, ako keby sme mali 742 samostatných úradovní na každú agendu samostatne. Pritom máme 79 okresov a 8 krajov. Treba si uvedomiť, že niektorý z tých bodov predstavuje len niekoľko málo pracovníkov. 
Ak by sme hľadali priestor, kde ich dať dohromady, kam ich pre občana a ako priblížiť, tak nájdeme budovy a priestory, ktoré sú v správe samospráv. Tam by sa mohlo umiestniť eventuálnych 50 nových obvodných úradov, ak ich naozaj potrebujeme.
Ak sa úspory a zmeny majú udiať pre občana a túto krajinu, tak predovšetkým netreba pokračovať v takomto presúvaní úradov pod jednu strechu, ale treba pokračovať v dekoncentrácii štátnej moci a v decentralizácii smerom ku samosprávam, pretože tam sa dostáva verejná správa čo najbližšie k občanovi. Pokiaľ ste si mohli všimnúť za ostatné štyri roky vzniklo v mnohých mestách veľké množstvo tzv. občianskych centier, klientské centrá alebo centrum prvého kontaktu pre občana, kde mestá skoncentrovali do jednej miestnosti pre občana agendu správy vecí verejných tak, že občan sa veľmi ľahko dostane k informácii a rýchlo mu je predložená aj odpoveď. Je to pre neho prehľadné, pretože sa všetci úradníci nachádzajú prakticky na jednom poschodí a spolu. 
To znamená, že prenos štátnej správy v oblasti prenesených kompetencií a originálnej kompetencie je vykonávaný na obciach, sú pre občana jednoznačne bližšie a takto je to pre občana výhodnejšie. Ale z výsledku analýzy vyplýva, že bude potrebné zrušiť krajské úrady a viacej úrady popresúvať. Je to tu na tomto grafe, v ktorom ma zarazili dve nekoncepčnosti, keď školské úrady ministerstva školstva na úrovni kraja sa rušia a presúvajú sa na samosprávu na úrovni kraja, na VUC, ale na úrovni obcí sa presúva kompetencia štátu, teda zostane na obvodnom úrade. To znamená, že odrazu druhý stupeň v jednom prípade bude ten, čo zriaďuje školy, bude sám sebe aj druhostupňovým orgánom a v druhom prípade nie. To nie je dobré a tam má ministerstvo školstva pravdu, že nie je treba rušiť školské úrady. Viaceré ministerstvá, samozrejme, namietajú rušenie svojich agend. Tam bude ešte veľký boj vo vláde a predpokladám aj v zákulisí parlamentu o tom, že ktoré úrady budú zrušené alebo nebudú. V pozadí celého tohoto posunu vnímam akúsi tendenciu vytvoriť nové právne subjekty, ktorých by mohlo vzniknúť podľa návrhu 50, a samozrejme, s novou právnou subjektivitou prinesie všetko to, čo to prináša. A to je prepúšťanie, nové prijímanie a nové politické trafiky pre svojich priaznivcov v území. Výsledkom nebude zlepšenie štátnej správy. Už je to dnes pomaly šestnásť rokov, čo robím vo verejnej službe, a každá generálna výmena priniesla oslabenie výkonu odbornosti. Zasa to neprinesie posilnenie výkonu štátnej správy, respektíve skvalitnenie výkonu štátnej správy, ale predovšetkým sa takto zhmotní a prejaví politická vôľa získať nové miesta pre svojich priaznivcov.
V našej krajine už dlhodobo delíme kompetencie, delíme si správu vecí verejných na tzv. prenesené kompetencie a originálne kompetencie. Občanovi je to ale jedno, či problém, ktorý potrebuje vyriešiť, je prenesenou alebo originálnou kompetenciou. On potrebuje povolenie na výrub stromu, on potrebuje stavebné povolenie, potrebuje dieťa, aby chodilo do škôlky, aby bola zabezpečená družina, atď. Takže takýmto presúvaním sme v Európe unikátni, že si kompetencie takto delíme a podľa toho potom aj obviňujeme za nedostatky pri výkone verejnej správy – chvíľu štát, chvíľu samosprávy. O tom analýza nehovorí, ako z takéhoto močiaru vybŕdnuť. Analýza nehovorí ani o tom, ako vybŕdnuť z problému, ktorým je nízka kvalita niektorých prenesených kompetencií vykonávaných predovšetkým malými obcami. Skúsenosť hovorí, že tam, kde sa obce spojili dohromady, vytvorili spoločné obecné úrady, tak tam je námietok, respektíve odvolaní niekoľkonásobne, myslím až 20-násobne menej ako tam, kde sa nespojili dohromady. A tým sa dostaneme k tomu, že treba vymyslieť spôsob či realizovať spôsob atestácie a vzdelávania pracovníkov, ktorí prichádzajú s občanom do styku pri riešení otázok verejnej správy. Aby to boli ľudia, ktorí majú príslušné vzdelanie, príslušnú zodpovednosť. A toto je vec, ktorou sa bude musieť, samozrejme, parlament zaoberať.
Pri súčasnom stave správy vecí verejných, keď sú vybudované prierezové inštitúcie v rámci krajiny, tak by bolo vhodné dosiahnuť to, že na obvodných úradoch by vznikli akési informačné body, ktoré by občanovi poskytli informáciu čo a kde sa dá vybaviť...
Otázka celého toho rušenia, ktoré by sa malo dotýkať predovšetkým druhého stupňa štátnej správy, ešte narazí na jeden veľký problém. A to je, že druhý stupeň štátnej správy má pracovníkov, ktorí sú pomerne veľmi dobre finančne ohodnotení. Priemerný príjem jedného pracovníka na druhom stupni štátnej správy je vyše 32 tisíc korún. Čiže sú to ľudia, ktorí sa budú vehementne brániť tomu, aby tieto úrady boli rozpustené. To, myslím si, bude a je úplne legitímny problém. 
V našej krajine sme sa nedostali ešte do bodu, kedy by sme vedeli druhý stupeň štátnej správy nahradiť správnym súdnictvom. Je to aj následkom toho, že stále sa niečo snažíme prehadzovať a vždy sa len o tom rozprávalo, že sa vytvorí správne súdnictvo, ktoré by vlastne nahradilo odvolací stupeň štátnej správy. O tomto analýza takisto nič nehovorí – ako riešiť správne súdnictvo a vyriešiť problém odvolacieho konania. Takže mne to celé vychádza tak, že je tu predovšetkým politická objednávka na to, ako vytvoriť trafiky pre pracovníkov, pre svojich priaznivcov, a nie riešiť verejnú správu.

Rudolf Bauer (KDH): Pán minister vnútra vo svojom úvodnom príhovore uviedol, že predkladaný materiál je krokom do diskusie, ako by mohla vyzerať verejná správa na Slovensku v budúcnosti. Rád by som sa svojím príspevkom do takejto diskusie zapojil. Pretože hovoríme o vývoji verejnej správy, na úvod mi dovoľte krátky exkurz do minulosti z pohľadu reformy verejnej správy.
Pred viac ako šiestimi rokmi bol rozsah právomocí na úrovni miest a obcí vo finančnom vyjadrení na úrovni cca 6 % všetkých verejných príjmov. Mestá a obce boli kompetenčne slabo vybavené a dekoncentráciou vzniknuté krajské úrady nemali samosprávneho partnera. V odbornej diskusii bola zhoda v tom, že modernizovať štát znamená decentralizovať ho, a že rozdelenie právomocí medzi národnou úrovňou, miestnou úrovňou a novou regionálnou úrovňou by malo byť rovnomernejšie. 
Mimochodom, na začiatku 90-tych rokov existovala predstava o zhruba 40 percentách na národnej úrovni, 30 percentách na regionálnej a 30 percentách na miestnej úrovni, čo do kompetenčného a teda aj finančného vyjadrenia. Z pohľadu požiadaviek na decentralizáciu, ktoré mala aj Európska komisia pred naším vstupom do Európskej únie, bolo zrejmé, že treba urobiť ďalší veľký krok v reforme verejnej správy. Vláde súčasných opozičných strán SDKÚ-DS, KDH a SMK sa to podarilo. Výsledkom tejto časti reformy verejnej správy je, že bola legislatívne kreovaná regionálna samospráva a mnohé dôležité právomoci boli prenesené aj na mestá a obce. Z pohľadu finančného vyjadrenia bol posun zo 6 % na dnešných viac ako 30 % príjmov verejných zdrojov pre územnú samosprávu. Proces nebol jednoduchý, mal aj svojich odporcov, je jasné, že hlavne na centrálnej úrovni. Ale s odstupom času môžeme konštatovať, že ďalší veľký krok v reforme verejnej správy, ak sa pozeráme na obdobie od začiatku 90-tych rokov až po dnešok, bol úspešný, a nie nevydarený, ako povedal pán poslanec Goga. 
Kľúčovým nástrojom zmien v organizácii štátu a verejnej správy sa stala decentralizácia vo všetkých jej úrovniach, v politickej decentralizácii, v decentralizácii kompetencií a v decentralizácii financií. Touto časťou reformy a fiškálnou decentralizáciou sa naplnili definované ciele, najmä zlepšenie efektívnosti verejnej správy. A nie ako ste vy, pán minister, povedali, že posledná reforma nepriniesla vyššiu efektivitu. Neviem, čo ste tým presne mysleli. Verejná správa sa zefektívnila, čo ocenila aj Európska komisia. Spravovanie verejných vecí sa priblížilo k občanom, lepšie sa naplnil princíp subsidiarity, verejná správa sa stala flexibilnejšia a transparentnejšie a systém je určite viac demokratický. 
Z pohľadu vývoja posttotalitnej spoločnosti bola táto reforma verejnej správy dosť dôležitá. Pretože reforma mala svojich odporcov, pre úspech bolo, žiaľ, potrebné urobiť určité kompromisy. Jedným z takýchto kompromisov bolo vytvorenie bohatej siete špecializovanej miestnej štátnej správy. Aj z predloženého analytického materiálu vidno, že súčasný systém mnohých úradov štátnej správy území nemá logiku, je neprehľadný a je málo citlivý vo vzťahu k potrebám občanov. Preto jedným z hlavných cieľov do budúcnosti by mala byť jednoznačne určitá integrácia siete špecializovanej štátnej správy, s čím súhlasím.
Ďalším logickým krokom po procese decentralizácie právomocí na miestnu a regionálnu úroveň je analyzovať štruktúry dotknutých útvarov centrálnych orgánov. Niektoré ministerstvá prešli už v minulom období následným auditom a optimalizáciou organizačnej štruktúry, ale proces nebol ukončený. Jednou z nevýhod demokratického zriadenia je krátke volebné obdobie, keď ste vo vláde. Preto je ďalej potrebné analyzovať aj štruktúry centrálnych orgánov. Buchnúť sa po bruchu a povedať, že znížime o 20 % je tiež cesta, na ktorej ale chýbajú odborné argumenty.
Zaujímavým problémom z pohľadu usporiadania verejnej správy na Slovensku je rozdrobené osídlenie a veľký počet obcí. To sťažuje nastavenie správneho rozloženia verejných kompetencií a takisto zdražuje verejnú správu. Proces takzvanej municipalizácie v mnohých krajinách predchádzal procesu decentralizácie. Druhou najväčšou výzvou je práve proces municipalizácie, čo ale v Programovom vyhlásení vlády nenájdeme. Vstup do Európskej únie a pravidlá čerpania európskej pomoci pomáhajú spájaniu obcí, vytváraniu mikroregiónov. Určenie dolných hraníc finančnej pomoci pre jednotlivé projekty alebo projekt Líder plus nútia obce spolupracovať a spájať sa. Tento proces už nie je na začiatku, dnes už funguje mnoho spoločných úradov a mnohé mikroregióny vzorovo spolupracujú.
Prejdem teraz k navrhovanému materiálu. Ako už predo mnou bolo povedané, samotný názov materiálu nezodpovedá jeho obsahu. V materiáli úplne chýba analýza vývoja a súčasného stavu územnej samosprávy ako súčasti verejnej správy. Územná samospráva je spomínaná len pri prenesenom výkone štátnej správy. Keď zacitujem z Programového vyhlásenia vlády, že "vláda považuje za potrebné vykonať analýzu vývoja a súčasného stavu verejnej správy s cieľom postupne riešiť otvorené problémy a dosiahnuť tak vyššiu efektívnosť administratívnych a vecných služieb poskytovaných jej štruktúrami na jednotlivých úrovniach", tak je vidno, že aj Programové vyhlásenie vlády predpokladá podrobnejšiu analýzu. 
O územno-správnom členení sa predložená správa vôbec nezmieňuje a pritom bez tohto pohľadu nemôžete zhodnotiť existujúci stav a ani správne nastaviť štruktúry na jednotlivých úrovniach. Niektorí predstavitelia vládnej koalície hovoria o potrebe zmeny územno-správneho členenia, napríklad pani podpredsedníčka Belousovová, čo ale v Programovom vyhlásení vlády nenájdete. Tu musím povedať, že zmeny územno-správneho členenia, také vážne zásahy do štruktúry verejnej správy sa nedajú robiť v krátkom horizonte, najskôr až po dvoch, skôr troch volebných obdobiach. Materiál tiež nič nehovorí o autsourcingu štátnych služieb a pritom vo viacerých krajinách OECD autsourcing v posledných rokoch výrazne narastal. Pre zaujímavosť, odhaduje sa, že napríklad v Spojených štátoch sa autsourcing štátnych služieb za posledných desať rokov zvýšil o 33 %. Zaujímavá by bola tiež analýza verejno-súkromných partnerstiev.
V Programovom vyhlásení vlády nájdeme tiež nasledovnú vetu: "Pri riešení závažných úloh v oblasti verejnej správy bude vláda Slovenskej republiky úzko spolupracovať s reprezentatívnymi združeniami obcí a miest, osobitne so Združením miest a obcí Slovenska, ako aj s vyššími územnými celkami." Chcem sa tu opýtať, pán minister vnútra, ako úzko ste spolupracovali s územnou samosprávou pri príprave tohto strategického materiálu? V analytickej časti materiálu chýba analýza z pohľadu prístupu občanov na jednotlivé úrady pri vybavovaní jednotlivých agend. Navrhnúť správne rozloženie jednotlivých sietí v území bez teritoriálnej analýzy nie je dobre možné.
A teraz k navrhovaným opatreniam. Vláda navrhuje zrušiť krajské úrady k 30. septembru tohto roka a preniesť ich kompetencie na obvodné úrady a na niektoré ministerstvá. Ak sa ešte raz pozrieme do Programového vyhlásenia vlády, zistíme, že vláda si dala záväzok v čo najkratšom čase zrušiť krajské úrady, ktorých kompetencie prejdú na územnú samosprávu. Druhá časť tejto vety, tohto záväzku je úplne zmenená. O čom to svedčí? Svedčí to jednak o nekvalite Programového vyhlásenia vlády, lebo ono sa to ani nedá, preniesť všetky právomoci krajských úradov na územnú samosprávu. Štát nemôže pustiť z ruky niektoré činnosti najmä v oblasti civilnej ochrany, krízového riadenia či hospodárskej mobilizácie, aby som vymenoval aspoň niektoré.
To svedčí aj o tom, že územná samospráva stále nie je mnohými vyššími štátnymi zamestnancami považovaná za plnohodnotnú súčasť verejnej správy a preto sa nenavrhol presun pôsobnosti z krajských úradov do pôsobnosti územnej samosprávy, ako sa dočítame v predloženom materiály.
Navrhované rušenie krajských úradov nie je z legislatívneho pohľadu korektné, pretože napríklad v ústavnom zákone č. 319/2002 Z. z. o obrane majú krajské úrady povinnosti pri obrane štátu, a tento zákon nie je pripravený na súčasnú novelizáciu.
Riešenie problematiky bezpečnostných rád krajov je odsunuté na neskôr.
Navrhované riešenie zhoršuje kvalitu právneho prostredia, pretože vytvára nefunkčné či obsolventné časti v zákonoch, ktoré existenciu krajských úradov stále predpokladajú.
Presun pôsobnosti väčšinou výkonu štátnej správy v druhom stupni na ministerstvo vnútra, ministerstvo hospodárstva, ministerstvo obrany a ministerstvo financií je otázny, pretože v podstate ide o vzďaľovanie verejnej správy od občanov. Nie o približovanie, ale o vzďaľovanie.
Vytvorenie vysunutých pracovísk z ministerstiev nie je dobrým riešením a vytváranie nových pracovísk, nových zamestnancov je naviac v rozpore s plánovaním znižovaním zamestnancov v štátnej správe o 20 %.
V materiáli sa dočítame, že vláda Slovenskej republiky nepovažuje zrušenie krajských úradov za jediné opatrenie na racionalizáciu miestnej štátnej správy, ale predpokladá v tomto procese pokračovať, pretože až komplexný prístup jej umožní spolu s ďalšími krokmi najmä v komunálnej oblasti a v administratívnom usporiadaní Slovenskej republiky dosiahnuť výraznejší pokrok v racionalizácii a efektívnosti sústavy orgánov miestnej štátnej správy.
Samozrejme, že až druhý krok v navrhovanom postupe môže priniesť viac efektívnosti. Ale už pri prvej diskusii o takomto riešení na vláde sa ukázalo, že tadiaľto cesta nevedie. A ak to trochu prifarbím, tak všetci ministri, ktorí majú sieť úradov území, sú za racionalizáciu miestnej štátnej správy pokiaľ sa netýka ich ministerstva.
Až následný krok navrhovaného postupu má ambíciu riešiť jednu z dvoch najväčších priorít procesu reformy verejnej správy – integráciu miestnej štátnej správy. Pokiaľ prvý krok – zrušenie krajských úradov nebude nasledovaný tou druhou etapou, tak nesplní žiaden účel a bude to len formálne naplnenie politického záväzku deklarovaného v Programovom vyhlásení vlády.
Reforma verejnej správy je v podstate nekonečný príbeh. Zmena vlády prináša nové pohľady, nové riešenia. Každá reforma si vyžaduje dostatočnú diskusiu, pretože bez nej málokedy vznikajú dobré riešenia. Preto som rád, že ste, pán minister vnútra, otvorili širokú diskusiu o budúcnosti verejnej správy na Slovensku.
Dúfam, že som svojím príspevkom túto diskusiu obohatil.

Jaroslav Ivančo (SDKÚ – DS): Správa, ako aj informácia o vývoji súčasného stavu verejnej správy a s tým súvisiacich návrhov opatrení je spracovaná rozsiahlo a hlavne v tabuľkovej časti šla do pomerne veľkého počtu číselných údajov. Treba uznať, že týmto dáva pomerne slušný obraz o štatistických údajoch a tým aj o efektívnosti, ale aj výkonnosti verejnej správy. Chýba mi v tom už len efektívnosť a výkonnosť územnej samosprávy, ktorá je tiež v systéme verejnej správy a, samozrejme, že mi chýba aj výkonnosť a efektivita ústredných orgánov štátnej správy, čo, žiaľ, v tomto materiáli nenájdeme. Chcem oceniť informačný prínos tejto správy pre poslancov Národnej rady. Vzniká však otázka, kde je skutočná analýza, teda rozbor chýb a nedostatkov vyplývajúcich z čísiel, závery a náčrt vývoja. Medzirezortné pripomienkové konanie trvalo len 4 dni a práve tam sme mohli detailnejšie rozpracovať predstavy jednotlivých dotknutých orgánov k tejto správe. Tu chcem uviesť, čo bolo povedané mojimi predrečníkmi, že pri reforme verejnej správy, ktorú predkladal pán Nižňanský, sa diskutovalo najprv o stratégii a až následne o jednotlivých rámcoch decentralizácie, a celé to pripomienkové konanie trvalo viac ako mesiac. 
Informácia preberá členenie správy, sumarizuje tabuľky správy do textu a v časti h sa stretávame s termínom "tipujú sa hlavné problémy", z ktorých jasne trčí to, že nie sú výsledkom serióznej analýzy, ale výsledkom politickej objednávky. Na strane 15 a 16 informácie sa teda tipuje 5 hlavných problémov, ktoré, žiaľ, nie sú následne riešené v opatreniach. Prečo? Spomeniem niektoré z vytipovaných problémov. Prvý problém je, že miestna štátna správa sa stala neprehľadná, je to uvedené na strane 15. K tomuto prvému vytipovanému problému sa ešte vrátim. Druhý vytipovaný problém je, že v dôsledku zvyšovania frekventovanosti výkonu štátnej správy, aj z dôvodov vstupu do EÚ, požadujú niektoré ústredné orgány zvýšiť počet zamestnancov. Opäť musím uviesť, že v navrhovaných opatreniach sa o tomto vytipovanom probléme v správe nehovorí absolútne nič. Ministerstvo výstavby a regionálneho rozvoja uvádza vo vzťahoch k územnej správe, že sa nezlepšuje kvalitatívna úroveň stavebných úradov, to je ďalší vytipovaný problém na strane 15. Štvrtý vytipovaný problém je, že ministerstvo dopravy, pôšt a telekomunikácií vo veciach špecializovaného stavebného úradu odporúča presun kompetencií na prvostupňové miestne štátne správy. Opäť sa v návrhu opatrení tento vytipovaný problém autormi správy obišiel. Piaty vytipovaný problém je, že ministerstvo životného prostredia odporúča v záujme racionalizácie a zvyšovania efektívnosti a ďalšieho skvalitňovania preneseného výkonu štátnej správy, aby sa obce vo väčšom rozsahu združovali na výkon činnosti na úseku životného prostredia. V návrhu opatrení sa opäť neuvádza nič o predstave predkladateľov ako ďalej s týmto vytipovaným problémom.
V úvode informácie je konštatované, že opatrenia navrhnuté jednotlivými ministerstvami vo výsledkoch analýz neboli zamerané na úlohy Programového vyhlásenia vlády a odporúča sa, aby ich ministerstvá riešili v rámci vlastných zdrojov. Podľa môjho názoru, táto veta je kľúčová pre potvrdenie cieľov a zámerov nami realizovanej reformy verejnej správy. Táto veta hovorí o logike reformy verejnej správy predstavenej pánom Nižňanským o vertikálnom riadení špecializovanej štátnej správy. Aj predkladatelia tejto správy odporúčajú, aby ministerstvá riešili svoje návrhy v rámci vlastných zdrojov. Pretože opatrenia nevyplývajú celkom zo správy, ktorá je len účelovým krycím manévrom, aby sa naplnil politický sľub. Sľub zrušiť krajské úrady a následne z toho vyplývajúci krok, zmeniť postavenie a pôsobnosť obvodných úradov, čo však nevyplýva z analýzy predloženej správy. K tomu však smerujú, všetky opatrenia vyplývajúce zo správy, ako to predložili predkladatelia. Aby sme boli objektívni, jedno opatrenie vyplýva z analýzy, a to je to, že máme Vyššiu vojenskú správu v Banskej Bystrici, a tú asi skutočne treba zrušiť. Hovoríme, že správa je zameraná na naplnenie politicky deklarovaného cieľa a ani jeden nástroj modernizácie sa netýka týchto 5 vytipovaných problémov v samotnej správe. Ak by išlo o skutočnú analýzu, ukázali by sa iné závery, a čiastočne ich ďalej uvediem. 
V úvodnej časti sa síce konštatuje, že vláda nepovažuje zrušenie krajských úradov za jediné opatrenie na racionalizáciu miestnej štátnej správy a predpokladá v tomto procese pokračovať. Nedostaneme sa však odpovede kedy a v čom. Treba si všimnúť, že je deklarované pokračovať v reforme len na úrovni miestnej štátnej správy, čo je, aj vzhľadom na rozsah údajovej bázy predstavenej v materiáli, skutočne veľmi málo ambiciózny cieľ. Skutočná analýza súčasného stavu verejnej správy by mala mať aspoň riadok o týchto, podľa mňa, minimálne 3 problémoch. Prvý je ako ďalej v reforme ústredných orgánov štátnej správy, v zvýšení ich efektívnosti, racionalizácii, ale aj reštrukturalizácii. Druhý problém – kde je v Programovom vyhlásení vlády deklarovaný prenos kompetencií na regionálne samosprávy. Kde je potrebnosť komunálnej reformy, o ktorej sme diskutovali aj na našom výbore v Papierničke.
Deklarované dôvody pre naplnenie politického zadania sú postavené na účelových porovnávaniach. Správa veľmi účelovo narába s pojmami "orgány štátnej správy" a "úrady štátnej správy" a porovnáva čísla. Čísla počtu orgánov pred reformou a počtu integrovaných úradov štátnej správy po reforme. V správe však nie je uvedené, že v rámci predreformných integrovaných úradov pôsobilo v roku 2004 až okolo 1 000 orgánov štátnej správy a táto správa ministerstva vnútra posudzovala 742 miestnych orgánov štátnej správy. Pýtam sa, je rozdiel medzi 1 000 orgánmi štátnej správy pred reformou a 742 orgánmi štátnej správy po reforme? Politické sľuby a vyhlásenia, ktoré predchádzali politickému zadaniu sú odôvodňované mýtmi, o reforme v roku 2004 - 2006.
Mýtus prvý, ktoré používa vládna koalícia, je úspora ako hlavný cieľ. Hlavný cieľ nebola úspora, ale zmena a vytvorenie nových podmienok pre občiansku spoločnosť, pre princípy subsidiarity, zvyšovanie efektívnosti, transparentnosti a dostupnosti služieb. Decentralizácia moci a decentralizácia peňazí na regióny a obce priniesla aj úsporu. Prišli aj problémy, ale prišla aj úspora. Dôsledok tejto stratégie, ako aj ostatných reformných krokov, sa ukázali ako správne, a robia dnes zo Slovenska jednu z najrýchlejšie rastúcich ekonomík.
Mýtus druhý je rast byrokracie, či už do počtu rozhodnutí alebo počtu úradníkov. Predseda vlády šíri tézu o zvýšení počtu úradníkov o 13 tisíc. Odkiaľ prišlo toto číslo nikto nevie, keď správa ministerstva financií prerokovaná na vláde hovorí, že v roku 2002 vo verejnej správe pracovalo 414 770 zamestnancov a v roku 2006 pracovalo vo verejnej správe 379 133 zamestnancov. Pokles zamestnancov o 35 637 ľudí. My uznávame, že nie všetko bolo dôsledkom reformy verejnej správy, je v tom zahrnutý aj pokles počtu učiteľov, medziročne 3 %, súvisiaci s počtom žiakov, ale aj to je dôsledok reformy. Pretože sa zreformovalo financovanie regionálneho školstva a sprehľadnilo sa, objektivizovalo, zvýšil sa aj motív spravodlivosti vo financovaní regionálneho školstva. 
Správa bola prerokovaná na vláde Slovenskej republiky a hovorí o znížení počtu úradníkov na 35 637 osôb. Podpredseda odborového zväzu Gašperan 15. 3. v denníku Pravda konštatuje, že odbory majú iné čísla ako predseda vlády o znižovaní počtu zamestnancov vo verejnej správe a odvoláva sa na správu ministerstva financií. Čo sa týka byrokracie, znížil sa stav v personálnom zabezpečení pri odborných činnostiach pri výkone štátnej správy konkrétne o 1057. Pritom len tak, mimochodom, sa navrhuje, že obvodný úrad v sídle kraja bude mať 150 zamestnancov, to je číslo zo správy. A dochádza k presunu právomoci v druhostupňových orgánoch na ministerstvách, teda na centrálne orgány. Terajší obvodný úrad a krajský úrad teda v krajskom meste majú v priemere 180 zamestnancov. Bavíme sa o týchto 30-tich zamestnancoch na krajskej úrovni. A to je to avizované zníženie o 151 zamestnancov. Otázka však je taká, či udržíme tento stav po tejto zmene minimálne ďalšie tri roky. 
Znížil sa aj počet prvostupňových rozhodnutí. Pred reformou to bolo 1,27 rozhodnutí na občana a v roku 2004 v prvom roku spustenia reformy to bolo 0,83. Je to uvedené na strane 5 predloženej správy a vychádza sa z výkazov činností krajských a obvodných úradov. Celkovo bolo po reforme vydaných o 42 634 prvostupňových rozhodnutí menej.
Mýtus tretí: Verejná správa sa nepriblížila občanovi. Samosprávy ale rozdeľujú viac ako 70 miliárd. Mnohí z vás ste poslancami obecných zastupiteľstiev, ste starostami, ste poslancami regionálnych samospráv, spravujete majetok za vyše stovky miliárd. Podľa nášho názoru je to evidentný posun správy do rúk občanov. Do rúk priamo volených zástupcov vo väčšinovom systéme. Rozhodujú ľudia v obciach, mestách a regiónoch. Viac ako 90 % kompetencií bývalých integrovaných krajských a okresných úradov prešlo na obce. 
Skutočná analýza čísiel správy jasne ukazuje na opodstatnenosť reformy v roku 2004. Na opodstatnenosť decentralizácie aj na opodstatnenosť súčasnej štruktúry verejnej správy. Navrhované opatrenia, ktoré sú uvedené v prílohe analýzy, sú chápané jednoduchou politickou optikou a sú neprijateľné z týchto dôvodov:
Po prvé, naruší sa efektívnosť súčasnej štruktúry, ktorá vyplýva ako z počtu rozhodnutia, tak z počtu zamestnancov a z počtu samotných úradov miestnej štátnej správy. Preto aj niektoré špecializované orgány štátnej správy pokrývajú územia viacerých okresov. Zavedie sa nevhodné delenie zodpovednosti. Delenie zodpovednosti za odborné riadenie na rezortné ministerstvo a za finančné a personálne riadenie na ministerstvo vnútra. Komu sa vlastne bude zodpovedať prednosta úradu pri odbornom pochybení úradu pri špecializovanom výkone? Na túto otázku by som rád dostal uspokojivú odpoveď.
Po tretie, zruší sa politická zodpovednosť za kvalitu štátnej služby, politická zodpovednosť príslušného ministerstva a jeho špecializovaných orgánov štátnej správy. Vznikne chaos, keď niektoré ministerstvá budú mať špeciálky krajské aj obvodné, niektoré iba obvodné, a niektoré budú mať iba pracoviská. Nebude to skutočný chaos a nezmysel? Podľa môjho názoru sa znepružní aj metodické riadenie a odborné vzdelávanie zamestnancov, ktorí sa zaoberali vo výkone svojej činnosti špecializovanou štátnou správou.
Po šieste, zneprehľadnia sa finančné toky, ktoré sú pre špecializovaný výkon teraz v kapitole príslušného ústredného orgánu ministerstva, a tým sa vytvorí aj priestor na navyšovanie výdavkov verejnej správe. Pri súčasnom modele sa vytvára motivácia na reguláciu výdavkov a aj preto niektoré špecializované úrady štátnej správy nesídlia vo všetkých okresných mestách, alebo pokrývajú aj územia viacerých okresov.
Po siedme, zavedie sa dominantné postavenie ministerstva vnútra ako jedného ústredného orgánu štátnej správy.
Po ôsme, presunom agendy z miestnej štátnej správy na ministerstvá prichádza centralizácia a posilňovanie postavenia ústredných orgánov v Bratislave na úkor regionálnych správ. Opäť v pripomienkovom konaní to uvádzajú Košický samosprávny kraj, Banskobystrický samosprávny kraj a myslím i Žilinský samosprávny kraj.
A ešte jedná otázka, ktorú som spomínal na začiatku. Ako bude riešená téza vybavovania agendy v jednom úrade, keď sa ponecháva takmer identické umiestnenie obvodných úradov a správa konštatuje, že tam teraz sídlia štátne orgány, najmä v krajských mestách a v niektorých okresných mestách. Vo viacerých budovách je to z dôvodu nedostatku vhodných administratívnych priestorov a v sídlach, kde sú kapacitne vhodné priestory, sídlia štátne orgány v jednej budove už teraz. Len tam, kde nie sú kapacitné priestory, tak sú špecializované orgány štátnej správy vo viacerých budovách. 
Na záver mi dovoľte povedať, že som presvedčený o tom, že každej vláde záleží na tom, aby mala verejnú správu efektívnu a kvalitnú. Rozdiel medzi nami a vami je v tom, že podľa nášho názoru sa to dá dosiahnuť zjednodušením legislatívneho prostredia, elektronizáciou verejne správy, ďalšou decentralizáciou a vnútornou reorganizáciou existujúcich inštitúcii, hlavne ústredných orgánov štátnej správy. Rezervy sú podľa nás dnes väčšie na centrálnej úrovni ako na regiónoch. V minulom volebnom období ministerstvo financií dosiahlo svojou vnútornou reštrukturalizáciou väčšiu úsporu zamestnancov ako navrhovaná vládna reorganizácia 8 krajských a 50 obvodných úradov. Jedno ministerstvo, jeden ústredný orgán štátnej správy. O takomto postupe sa však v predloženej správe po analýze vývoja verejnej správy nepíše ani slovíčko. Pre súčasné vládne návrhy opatrení neexistujú žiadne relevantné dôkazy. Tvrdenia o úsporách rušením a integrovaním úradov, ale aj znižovaním počtu samosprávnych krajov, ako sa to objavilo v poslednom čase, bez realizácie systémových zmien, sú mediálne titulky a nástroj na dočasné udržanie preferencií. Preto sa pripájam a predkladám návrh uznesenia, aby Národná rada Slovenskej republiky požiadala vládu Slovenskej republiky, aby v stanovenom termíne predložila správu o koncepcii pokračovania reformy verejnej správy v IV. volebnom období. Verím, že to bude koncepcia, ktorá bude hovoriť o reorganizácii ústredných orgánov štátnej správy. 

Milan Hort (SDKÚ – DS): Vláda vo svojom programovom vyhlásení deklarovala, že sa bude usilovať o to, aby orgány štátnej správy a orgány územnej samosprávy svojou činnosťou uľahčovali život občanom.
Je to pekne napísané, o tom niet pochýb. A v každom prípade s touto tézou možno súhlasiť. K naplneniu tohto cieľa si vláda zadala úlohu v podobe vypracovania analýzy vývoja a súčasného stavu verejnej správy. 
Analýza mala údajne ukázať, čo s prebujnelou štátnou správou, ktorá je podľa nej málo efektívna a drahá. Aspoň takto to niekoľkokrát odznelo z úst premiéra Fica v predvolebnej kampani. V septembri minulého roku si preto vláda určila zadanie na takéto vypracovanie analýzy aj s prílohou akejsi základnej kostry, podľa čoho majú na ministerstve vnútra postupovať. Týmto netradičným spôsobom v podstate vymedzila pre úradníkov ministerstva vnútra isté mantinely. Po preštudovaní tejto analýzy som opäť zostal sklamaný. Ako som hľadal, tak som hľadal, ale žiadnu analýzu som tam nenašiel.
Tento materiál obsahuje vcelku podrobný štatistický popis počtu miestnych orgánov štátnej správy, môžeme sa tam dočítať o počte vydaných prvostupňových rozhodnutí, koľko bolo odvolacích konaní voči prvostupňovým rozhodnutiam, atď. Nájdeme tam informácie o rôznych poradách, ktoré sa vedú v rámci orgánov štátnej správy, a dokonca sa dozvieme aj o formách vzdelávania jednotlivých úradníkov verejnej správy.
Chýba mi tu však skutočná analýza stavu verejnej správy. Nerozumiem, prečo si vláda nestanovila za cieľ miesto štatistického sumarizovania údajov zamerať sa na možné dopady vládou navrhovaného nového usporiadania? Prečo nekládla dôraz na skúmanie efektivity výkonu štátnej správy pri tomto novom usporiadaní? Zvýši sa? Kde a v čom? Nič také som tam nenašiel. Kde sú konkrétne rozanalyzované návrhy? Ozaj, a čo je to vlastne to vládou navrhované nové usporiadanie?
Je to takmer nič nehovoriace Programové vyhlásenie vlády? Sú to vyjadrenia premiéra na adresu neschopných a prebujnelých úradníkov, pričom aj pod vplyvom týchto útokov sa slovo úradník stáva ešte horšou nadávkou ako poslanec? Sú to vari vyjadrenia koaličného predsedu pána Slotu, ktorý ako kapric voči porušeniu dohody vládnej koalície o rozdelení miest v štátnej správe navrhuje zrušenie piatich vyšších územných celkov, samozrejme tých, ktoré ovláda strana SMER? 
Nuž, dámy a páni z koalície, tento ťah na odbornosť a vaša jednota v tejto citlivej téme je z vašej strany vskutku obdivuhodná...
Samotné návrhy na nové usporiadanie miestnej štátnej správy, podotýkam, bez akejkoľvek podrobnej analýzy, a na ne nadväzujúci návrh zákona o zrušení krajských úradov, možno bez preháňania označiť za nezmyselný a nekoncepčný nedorobok tejto vlády. Aby nevznikol dojem, že týmto konštatovaním, nebodaj, útočím na prácu odborného tímu na sekcii verejnej správy ministerstva vnútra. Z kvality politického zadania však žiadny iný materiál vzniknúť nemohol.
Má táto vláda vôbec predstavu, čo chce robiť s ďalším procesom verejnej správy? Z tohto materiálu priam kričí bezradnosť a nerozhodnosť, ako ďalej. Nebije sa táto tzv. analýza náhodou s Programovým vyhlásením vlády, kde sa uvádza, že v čo najkratšom čase zrušíte krajské úrady, ktorých kompetencie prejdú na samosprávu? V tomto materiáli už o tom nie je ani slovo. Nenájdete tu žiadne konkrétne vysvetlenie, prečo vláda zmenila nositeľa kompetencií, na ktorého má prejsť pôsobnosť. Akurát som sa o tom dočítal v predkladacej správe pri predložení materiálu na rokovanie vlády, kde predkladateľ uvádza, že vzhľadom na rozsiahlu decentralizáciu pôsobnosti z orgánov štátnej správy na obce a vyššie územné celky v rokoch 2001 až 2004 sa neodporúča ďalší prenos kompetencií z krajských úradov na samosprávu.
Na to prišla ctená vláda až teraz? To naozaj nevedeli, keď tvorili Programové vyhlásenie vlády, keď si to tam zapísali? Či je skôr za tým niečo iné. Môžem iba hádať, či za tým nie je majetok štátu, ktorý v prípade prenesenia na vyššie územné celky by možno stratil čaro výhodného speňaženia.
Tu mi dovoľte sa trochu pozastaviť pri rušení krajských úradov. Krajské úrady síce vláda chce zrušiť, ale v samotnom návrhu zákona sa hovorí, že ich pôsobnosť má prejsť na obvodné úrady a ministerstvá. Čo sa stalo? Veď ešte koncom roku 2006 štátny tajomník Ministerstva vnútra Slovenskej republiky pán Vladimír Čečot v časopise Verejná správa v súvislosti so zrušením krajských úradov hovoril o prechode kompetencií na vyššie územné celky. Vo svojom príspevku tiež spomenul potrebu širšej politickej dohody, pretože táto zmena si vyžaduje zásah do ústavného zákona č. 227/2002 Z. z. o bezpečnosti štátu v čase vojny, vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu v znení neskorších predpisov.
Vládou navrhované nové usporiadanie neprinesie do celého modelu štátnej správy žiaden úžitok, iba zbytočný chaos. V tzv. analýze časti 2, kde sa píše o návrhu nového usporiadania, vládny materiál uvádza, že pôsobnosť zrušených krajských úradov prejde na obvodné úrady, na obvodné úrady v sídlach krajov a na odvetvové ministerstvá. To bude mať jeden obvodný úrad iné postavenie ako druhý? Na jednej strane rušíte krajské úrady, na druhej strane hovoríte, že ak zákon ustanovuje pôsobnosť obvodného úradu v sídle kraja, územným obvodom na výkon pôsobnosti je kraj. Nejde náhodou iba o kozmetickú úpravu? Čo na tom, že o efektivite a systémovom riešení nemôže byť ani reči. Občanovi veľkolepo oznámime, že rušíme úrady a prepúšťame úradníkov. K tomu znižovaniu úradníkov sa o chvíľu ešte dostanem.
V materiáli sa uvádza, že v niektorých prípadoch bude odvolacím orgánom proti prvostupňovým rozhodnutiam priamo ministerstvo. To znamená, že ministerstvo bude zo zákona ústredným orgánom štátnej správy a zároveň bude aj druhostupňovým orgánom miestnej štátnej správy.
Základnou filozofiou reformy verejnej správy bola decentralizácia verejnej správy. Pri jej napĺňaní sme chceli čo najviac a najbližšie priblížiť občanovi správu vecí verejných. To, s čím prichádzate, je absolútne popretie tejto filozofie a ukazuje jasne nasmerovaný trend centralizácie. Neodškriepiteľným príkladom toho je presunúť agendy z miestnej štátnej správy na jednotlivé ministerstvá. Je to celé nepremyslené, nekoncepčné, neodborné a ukazuje na žalostný stav odbornej pripravenosti vašej vlády vo vzťahu k ďalšiemu pokračovaniu reformy verejnej správy.
Ak by toto mal byť komplexný podklad k toľko avizovanej verejnej diskusii k vášmu modernému náhľadu na ďalší postup reformy verejnej správy, tak potom platí známe konštatovanie z ostatných oblastí verejného života: najlepšie pre krajinu bude, keď nebudete robiť nič.
Už som sa niekoľkokrát vo svojich predchádzajúcich vystúpeniach vyjadril, že vláda, ale predovšetkým jej predseda Robert Fico, sa stali zajatcami vlastných predvolebných sľubov a tiež povolebných sľubov. Nie je tomu inak ani v tomto prípade. Úspora a znižovanie štátnej administratívy o 20 % ako základné ciele v programe tejto vlády sa čoraz viac zdajú byť nedostižnou ilúziou.
Nedá mi, aby som sa v tejto súvislosti neopýtal. Čo je to za zníženie 151 zamestnancov, pri ktorom bude treba novelizovať vyše 50 právnych predpisov? Tomu sa hovorí výkon. Dovoľte mi, aby som vám k tomu, vážená koalícia, naozaj, zagratuloval. Taký počin si, naozaj, zaslúži uznanie. Ak si tento spôsob osvojíte ako všeobecné pravidlo, je naozaj v nedohľadne avizované zníženie zamestnancov o 20 %. Apropo, zníženie o 151 zamestnancov.
Ako priznáva aj tento materiál, zrejme aj toto číslo je silne nadhodnotené. Dočítame sa tam totiž o potrebe ďalšieho personálneho posilnenia na obvodných úradoch z dôvodu presunu pôsobnosti na úsekoch integrovaného záchranného systému, štátneho občianstva a matrík, vnútorných vecí, atď., atď. Zlé jazyky z radov odborníkov, ktorí sa stihli pohrať už aj s prepočtami, hovoria, že v podstate úspora nebude žiadna. Aká bude, teda, vlastne úspora?
Zaujíma ma aj ďalšia vec. Ako sa chcete vysporiadať s už spomínaným ústavným zákonom 227/2002 Z. z. V materiály o tom nie je v podstate nič. Reforma verejnej správy je totiž nesmierne vážny proces. Pristupovať k zásadným zmenám bez dôkladnej analýzy, odborných diskusií, kvalitnej pripravenosti a aspoň snahy o čo najširší politický konsenzus považujem za veľký hazard. Netvrdím, že sme boli pri spúšťaní reformy verejnej správy vo všetkom neomylní. Veď napokon, kto robí, robí aj chyby. Avšak každé dôležité zmeny sme v predchádzajúcom období veľmi dôkladne analyzovali, vedomí si toho, že k vážnym zásahom do systému verejnej správy by malo dôjsť až po veľmi dôkladnom zvážení a odbornej pripravenosti. A nikdy sme netvrdili, aj na základe vlastných skúseností, že proces verejnej správy je ukončený. Vo vašom prípade mi však absentuje takáto dôkladná analýza. Ale aj závery, aj to, čo chcete robiť ďalej. Stále viac sa ukazuje, že premiér Fico je pod tlakom. Pod tlakom vlastných neuvážených sľubov a populistických vyjadrení, ktoré ho tlačia do kúta. A výsledkom je materiál, ktorý o analýze ani nesníval.
Nemám veľmi dobrý pocit z toho, ako vníma táto vláda ďalšie smerovanie procesu verejnej správy. Populistická rétorika ruka v ruke s ťažkou improvizáciou má v ľuďoch vyvolať zdanie skutočnej a jedinečnej politiky pre ľudí. To, že ani v oblasti verejnej správy nemáte pripravené nič svetoborné, dokazuje aj tento materiál. Je to obdobné ako aj vo vašom vzťahu k hospodárskej politike predchádzajúcej vlády. Toľkokrát a vášnivo, často až vulgárne kritizovaná hospodárska politika predchádzajúcej vlády zrejme nebude až taká zlá, keďže s nejakými zásadnými hospodárskymi zmenami táto vláda neprichádza. Možno až na avizované nešťastné kroky v zdravotnom systéme, či pokusy deformovať dobre fungujúci zákonník práce. I ostatné kozmetické úpravy, ktoré sa vláda snaží ľúbivo odprezentovať a s ktorými samozrejme nesúhlasíme, našťastie nebudú mať, ako dúfam, vážnejšie dôsledky na chod ekonomiky.
Vrátim sa však k verejnej správe. Rád by som vám dal jedno odporúčanie. Pokiaľ naozaj nemáte v rukáve skutočnú alternatívu existujúceho modelu fungovania systému verejnej správy, podloženú fundovanými odbornými argumentmi, pokiaľ sa naozaj nechystáte popasovať s komplexným riešením postavenia a fungovania nielen miestnej štátnej správy, ale aj ústredných orgánov štátnej správy, a okrem strašenia samosprávy ohlasovaním krátenia príjmov nemáte pre túto súčasť verejnej správy pripravené vôbec nič, tak to prosím radšej nechajte tak.
Známy americký režisér a spisovateľ Woody Allan raz pri jednej príležitosti povedal: Život sa delí na veci hrozné a mizerné. Aj keď s ním čo sa týka vnímania daru života nesúhlasím, úplne a presne sa to hodí na označenie vašich návrhov, s ktorými prichádzate do parlamentu. Spomínam si na situácie na ostatných a nielen ostatných, ale takmer všetkých snemoch ZMOS-u, odkedy vznikla strana SMER a kedy pán Fico vtedy už ako predseda strany pravidelne na tieto snemy chodieval. Nikdy sa nevyhol brisknej kritike reformy verejnej správy, keď pískali na našich vládnych predstaviteľov, tak pískal s pískajúcimi. Ale potom sa už nedržal biblického hesla "Plačte s plačúcimi, radujte sa s radujúcimi", keď na ostatných dvoch snemoch pri prejavoch vtedajšieho predsedu vlády Mikuláša Dzurindu a podpredsedu a ministra financií pána Mikloša sa ozval potlesk. Vtedy sa pán Fico potichučky vyparil. Už nemal čo predstaviteľom združenia miest a obcí a reprezentantom slovenskej samosprávy povedať. To je jeden dôvod, kvôli ktorému som očakával, že tento materiál, ktorý nám predložíte, bude naozaj vážnou výzvou do diskusie a budeme mať o čom rozprávať.
Druhý dôvod bola už tá avizovaná diskusia. Prvýkrát idete predložiť niečo, čo tu vraj nikdy v živote nebolo. No ja sa pýtam, o čom máme diskutovať? O tých štatistických informáciách? O tom, že jediný efekt z tohto je, že idete zrušiť krajské úrady, o ktorých mimochodom všetci, ktorí tomu rozumejú, hovoria, že ak má byť niečo v tejto oblasti zrušené, tak by to mali byť tieto krajské úrady ako posledné. Pretože oni pri všetkom, čo sme urobili, majú predsa len ešte stále neodňateľnú povinnosť akéhosi metodického článku v tejto oblasti. Keďže toto je zrejme to maximum, čo zatiaľ viete ponúknuť, ja som bol dosť sklamaný... 
Nebýva to zvykom, aby v takejto chvíli vám radila opozícia, ale predsa len si dovolím upriamiť vašu pozornosť na tri iné problémy a okruhy problémov, ktoré si myslím, že hýbu momentálne verejnou správou na Slovensku a ktoré čakajú na riešenie. 
Všetkých predstaviteľov samospráv trápi a bolí, že nie sú do dnešného dňa vysporiadané vlastnícke vzťahy k obecným cestám, pozemkom, ktoré sú pod školami a inými ustanovizňami miest a obcí. To im bráni v tom, aby efektívne mohli nie používať, ale čo i len zažiadať o peniaze Európskej únie. Keď dnes ekonomika ide a je naštartovaná, vidíte, čo sa deje s korunou, a keď dneska žnete to, čo sme my zasiali, prečo nemáte odvahu vstúpiť do tejto vody a povedať, že vy ste tá vláda, ktorá by sa mala s týmto bremenom popasovať. Že vy budete tí, ktorí nebudete míňať peniaze na predvianočné darčeky a kupovanie si cieľových skupín obyvateľstva, ale že pôjdete riešiť tento problém, o ktorom niekto povedal, že možno bude stáť 400 miliárd korún... Choďte na snem ZMOS-u a spýtajte sa starostov a primátorov, čo ich trápi a kde na to majú zobrať peniaze. Vláda, ktorá ovláda ekonomiku a rozdeľuje, sa tomuto problému akosi nechce venovať. Kedy bude ešte lepšia doba na to, aby sme sa s ním popasovali?
Druhá vec, o ktorej sa veľa v minulosti diskutovalo, je spôsob ako sa dá uchádzať z prostredia miest a obcí o peniaze Európskej únie. Všetci vedia, že máme v určitých zásobníkoch spústu projektov, na ktoré sa už nedostali peniaze, lebo prestupové fondy boli také aké boli. Dnes sa hovorí o vyše 400 miliardách, o ktoré je možné sa uchádzať, ale starostovia plačú a nariekajú, že ich to stojí strašne veľa peňazí, kým to majú dostať až do štádia vykonávacieho projektu. Čo takto porozprávať sa s európskymi komisármi a s európskymi úradníkmi, či by sa nedal ten systém zmeniť. Že by podklad na rozhodovanie bol iba do úrovne územného konania. Čiže by to bola určitá štúdia a nemuseli by starostovia vyhadzovať peniaze aj na to, na čo v budúcnosti nemajú istotu, že vôbec peniaze dostanú. To je len téma do diskusie, v čom by sme vám chceli pomôcť a o čom by sa dalo rozprávať.
No a posledné, čo by som vám poradil – komunálna reforma. To tu akosi nie je spomenuté. Všetci hovoríte o neefektivite výdavkov na verejnú správu a všetci vieme, že naozaj prvý kontakt občana s verejnou správou alebo s verejnou službou na úrovni viac ako 2900 miest a obcí na Slovensku je niečo, s čím bude treba začať robiť. Ktorá vláda sa o to má pokúsiť, alebo ktorá sa má toho chytiť, ak nie tá, ktorá sa chváli, že má 45 % a viac preferencií? No na to treba mať vnútornú silu a odbornosť, akým spôsobom tento problém uchopiť. Alebo ho zase necháte na tých, ktorí prídu po vás? Budeme nadávať na úradníkov a vieme, že kde nás päta tlačí a kde by sa tá efektívnosť skutočne dala dosiahnuť. V minulých obdobiach ani jedno, ani druhé, ani tretie sa robiť nedalo, lebo stáli pred nami dôležitejšie výzvy, stála pred nami výzva, aby sa ekonomika pozviechala.
A posledná vec, čo som chcel povedať. Mrzí ma, že sa týmto návrhom vraciate k centralizácii. Keď sa Európa po prvej svetovej vojne zviechala a zápasila s nastupujúcim fašizmom, ktorý nebol ničím iným, iba centralizáciou a uchopením moci do jedných rúk, tak cirkev prišla s encyklikou Quadra de simo anno, kde bol pojem subsidiarita. Chcela tým bojovať proti tomu, aby sa tie hrôzy, ktoré boli z centralizácie, v Európe neopakovali. Dopadlo to ako dopadlo, nikto ich vtedy nepočúval, ale po roku 1945 už každý porozumel, že ak toto nebudeme uvádzať do života, je to cesta do pekla. Subsidiarita sa preniesla do reálneho života dnes civilizovanej západnej Európy a centralizácia sa stala hlavným nástrojom riadenia v bývalých sovietskych republikách a vo východnej Európe. Ak niekto nerozumie tomu, že v roku 1945-1946 chodili k nám Rakúšania kradnúť zemiaky a dnes sa na nich pozeráme smerom nahor, akú majú životnú úroveň, tak to nie je len výsledok Jaltskej konferencie, ale je to aj výsledok toho, akým systémom sa riadili veci verejné v tej či inej časti sveta. Vy dnes s týmto návrhom potierate subsidiaritu a vraciate sa k centralizácii. A chcem vám to dať do pozornosti, aby ste odišli z tejto cesty skôr, než sa narobia také škody, aké tu musíme naprávať po 40 rokoch alebo po 45 rokoch bačovania komunizmu.
A ešte jednu vec. Veľmi dlho bude trvať, kým sa vylieči v tejto krajine od centralizmu duša národa. Sú ľudia, ktorí znova uverili falošným prorokom a myslia si, že štát za nich všetko vyrieši. Je to cesta do pekla. Ja vás varujem, keď ideme robiť takéto vážne veci, ako je rozhodovanie o tom, ako krajina bude vyzerať, tak sa zamyslime aj nad týmito skutočnosťami. 

Tibor Cabaj (ĽS – HZDS): Dovoľte, aby som aj ja vystúpil v rozprave, hoci som mohol reagovať aj v záverečnom vystúpení ako spravodajca. Využívam skôr tento priestor, pretože som zástanca diskusie. A najmä po vystúpení pána Horta musím reagovať slovenským príslovím, ktoré hovorí, že každá mačka si svoj chvost chváli a najmä vtedy, ak je presvedčená, že ten jej chvost je najkrajší.
Pán kolega Hort bol predo mnou predsedom výboru pre verejnú správu a mal možnosť v tejto oblasti pôsobiť. Ale ako sme sa presvedčili, nebol priestor, aby sa výbor venoval tejto veci, pretože bolo treba riešiť dôležité ekonomické veci a neriešili sa tie, ktoré nám odporúča do pozornosti, aby sme sa nimi zaoberali, keďže my sme teraz vládna koalícia... 
Ak sa vrátim do minulosti, náš výbor fungoval asi tak, že pán Nižňanský pripravil návrh, použil vládu ako nosiča, ktorá ho doniesla do parlamentu a potom toto ako splnomocnenec vlády obhajoval na výbore. V podstate k tomu takmer žiadna diskusia nebola, pretože hneď prišli konkrétne návrhy na zákony. Vo výbore sa to takisto jednoducho posúvalo do parlamentu. Najmä do času, pokiaľ vláda mala ešte väčšinu, nikdy sa nás nepýtala či s tým súhlasíme alebo nesúhlasíme, jednoducho silou hlasov rozhodla a odhlasovala. To bola realita, takto to fungovalo. Preto hovorím, že prvýkrát je tu priestor, aby Národná rada diskutovala. Je to problematika, ktorá by nás mala trápiť všetkých. 
Samozrejme, každý z nás môže analýzu čítať ako chce a vybrať si z toho čo, sa jemu páči, o čom chce hovoriť on. Ale ak by sa komplexne pozrel na všetky čísla, na sumár tých čísel, ktoré sa nachádzajú v analýze, tak sa len utvrdí v tom, čo nám občania hovoria: že naša verejná správa je poriadne predražená a má veľké množstvo ľudí, ktorých tam netreba. Toto je podstata tých čísiel, kto chce, ten si to prečíta. Samozrejme, kto nechce, tak jednoducho si vyberie iba to svoje a možno aj sa drží tej zásady, že štatistika je presný súbor nepresných informácií a potom si vyberá len tie jeho akože presné.
Ja sa chcem v tejto diskusii vrátiť tak trochu do začiatku reformy. Už aj vo vystúpeniach opozičných kolegov z výborov zaznelo, že tu chýba určitá postupnosť vývoja všetkých náležitostí. Vzhľadom na to, že posledných šesť rokov kolega Bauer v podstate zhodnotil, ja sa musím vrátiť dozadu, pretože reforma verejnej správy začala zmenou systému v roku 89. Reforma jednoducho prebieha od 89-ho roku, pokračuje, a ja už som tu svojho času povedal, že každá reforma mala za cieľ veľké upratovanie, veľké znižovania stavu pracovníkov, ale že, bohužiaľ, každá reforma doteraz priniesla iba viacej úradníkov a viacej byrokracie. To je realita za tie roky, ktoré prebehli, a s tým by sme sa mali popasovať.
Najpodstatnejším spôsobom do riešenia štátoprávneho usporiadania zasiahol pomerne zdĺhavo a po náročných vzájomne rozporných diskusiách ústavný zákon č. 455/1990 Zb., ktorým sa zmenil ústavný zákon 143/1968 o československej federácii. Riešil totiž vymedzenie kompetencií medzi federáciou a národnými republikami, pritom značne posilnil kompetencie národných republík. Určité náznaky nového riešenia kompetencií sa objavovali už na jar roku 1990, hlavné rokovania v tomto smere sa uskutočnili až po prvých slobodných voľbách do zákonodarných zborov v júni roku 1990, ktoré sa konali podľa zákona 47/1990 Zb. o voľbách do Federálneho zhromaždenia, 54/1990 Zb. o voľbách do Českej národnej rady a 80/1990 Zb. o voľbách do Slovenskej národnej rady. Úmyselne som spomenul aj tieto zákony, pretože ak sa chceme touto otázkou zaoberať, mali by sme sa dotknúť celej tejto oblasti. Z pohľadu občana v tomto období nepochybne veľký význam má tiež Listina základných práv a slobôd obsiahnutá v ústavnom zákone č. 23/1991 Zb. Táto dôležitosť z hľadiska občana je daná predovšetkým tým, že ustanovuje medze, ktoré štátne a samosprávne orgány nesmú prekročiť, aby neporušili prípadne neobmedzili základné práva a slobody občana zaručené ústavným zákonom. Listina základných práv a slobôd občanov bola potom v podstate zaradená a začlenená aj do Ústavy Slovenskej republiky. Novozvolená Slovenská národná rada v júni roku 1992 v nadväznosti na tento proces prijala dovtedy viackrát odkladanú Deklaráciu Slovenskej národnej rady o zvrchovanosti Slovenskej republiky. Pripomínam tým, ktorí si to nepamätajú, že to bolo 17. júla 1992. Na základe medzinárodne uznávaného prirodzeného práva národov na sebaurčenie vyhlásila zvrchovanosť Slovenskej republiky ako základ suverénneho štátu slovenského národa. Následne na to Ústava Slovenskej republiky z 1. septembra roku 1992 bola ratifikovaná 3. septembra 1992 na Hrade v Bratislave a vyšla v Zbierke zákonov pod číslom 460 z roku 1992. Národnodemokratický a emancipačný proces slovenského národa sa zavŕšil vznikom samostatnej Slovenskej republiky 1. januára 1993.
Slovenská republika patrí medzi štáty, v ktorých v posledných rokoch prebieha radikálna transformácia verejnej správy. Idea reformy verejnej správy vznikla krátko po novembri 89 v podmienkach ešte Československej federatívnej republiky. Ústavným zákonom Federálneho zhromaždenia č. 294/1990 Zb. boli zrušené príslušné ustanovenia o národných výboroch a zakotvila sa miestna samospráva na úrovni obcí. Z tejto ústavnoprávnej novely vyšli zákony o obecnom zriadení, zákon SNR č. 369/1990 Zb. a zákon Českej národnej rady č. 367/1990 Zb., čiže paralelne už v roku 1990 vznikol v Slovenskej republike a v Českej republike základ nového usporiadania verejnej správy. Len pre informáciu pripomínam, že postulát miestnej samosprávy sa prvýkrát objavil v Programovom vyhlásení vlády ešte Československej federatívnej republiky z 3. júla 1990. Rozpad politického systému sa dotkol základného článku verejnej správy – národných výborov. Zmeny v organizácii miestnej verejnej správy viedli k zániku centralizovaného modelu z trojstupňovej sústavy orgánov štátnej správy – tú v tom čase tvorili KNV, ONV a MNV, ktoré spájali správu a hospodárske zriadenie štátu a obcí do jedného celku. Miestna samospráva prevzala z organizácie verejnej správy postavenie orgánov štátnej moci a hospodárskeho riadenia. Tretia funkcia národných výborov a to, že boli orgánmi štátnej správy v území, bola zverená do právomocí novokonštituovaných orgánov miestnej štátnej správy. Miestna verejná správa sa začala koncipovať ako duálny model orgánov miestnej štátnej správy a orgánov miestnej samosprávy. Došlo k zásadnej zmene koncepcie budovania miestnej verejnej správy a to na občianskom princípe zdola, v zhode s ideou slobodná obec v slobodnom štáte.
Nová, ponovembrová politická reprezentácia podporila myšlienku budovať miestnu verejnú správu na princípe samosprávy, čo malo zásadný význam z hľadiska posilnenia politického statusu občana v rozvoji demokracie. Obnovou samosprávy a uskutočnením prvých demokratických volieb do ich orgánov v júni 1990 a v septembri 1990 vznikli nové podmienky v mestách a obciach pre revitalizáciu občianskych aktivít a rozvoj miestnej demokracie. Boli prijaté mnohé základné zákony, s ktorými máme možnosť sa ešte stretnúť: zákon 346 o voľbách do orgánov samosprávy obcí, 347 o organizácii ústrednej štátnej správy, 369 o obecnom zriadení, 472 o organizácii miestnej štátnej správy, 377 o hlavnom meste Bratislava, 401 o meste Košice, 517 o územnom a správnom členení v Slovenskej republike, 518 o prechode zakladateľskej alebo zriaďovateľskej funkcie národných výborov na obce, 544 o miestnych poplatkoch. To boli zákony všetko z roku 90 a 138 z roku 91 o majetku obcí. Realizáciou reformy na začiatku 90 rokov sa naplnil zámer ustanoviť obecné zriadenie a oddeliť výkon základných samosprávnych funkcií obcí od výkonu štátnej správy. Vtedy v prílohe zákona 369/1990 o obecnom zriadení prešla pôsobnosť KNV a ONV na obce, na 7 úsekoch štátnej správy a podľa prílohy A a B k zákonu č. 472/1990 o organizácii miestnej štátnej správy pôsobnosti KNV na okresný úrad. Už vtedy sa uvažovalo o presune kompetencií na obce, čo sa podmieňovalo realizáciu koncepcie miestnych správnych jednotiek, municipálií v minimálnom počte zhruba 3 tisíc obyvateľov. Zákonom o obecnom zriadení boli definované samosprávne funkcie obce ako právnickej osoby. Jedným z problémov, ktorý sprevádzal činnosť samosprávy už od jej vzniku, bol istý nesúlad medzi politickou samostatnosťou a ekonomickými možnosťami pre vlastný rozvoj obce. V zmysle zákona o obecnom zriadení sa vytvorilo do roku 1991 až 2835 miestnych samospráv. Z nich 2704 nemalo viac ako 5 tisíc obyvateľov, 1165 evidovalo menej ako 500 obyvateľov. Každá z týchto miestnych samospráv si mohla stanoviť programové ciele iba do výšky svojho finančného rozpočtu. Kým politicky už neboli nové samosprávy podriadené centrálnej vláde, ekonomicky stále záviseli predovšetkým od štátneho rozpočtu. Prevažná väčšina malých samosprávnych celkov nedisponovala dostatočnou ekonomickou silou a technicky rozvinutou infraštruktúrou. Pripomínam, že na konci roku 1989 bolo 2694 obcí. 
Bolo prijaté veľké množstvo zákonov, aby mohli tieto náležitosti fungovať. Už v čase prijatia zákona o obecnom zriadení v 90 roku prevážila predstava o obci len ako samosprávnom územnom celku, hoci už vtedy v § 5 tohto zákona sa pripúšťala možnosť preniesť na obec niektoré úlohy štátnej správy. Zákon o obecnom zriadení nenaznačoval, že by mali v rámci územnej samosprávy vzniknúť vyššie samosprávne celky. Dokonca táto časť nebola zahrnutá ani do ústavy. Až po novelizácii po roku 2001 táto záležitosť bola riešená aj v ústave a následne potom boli aj vytvárané vyššie samosprávne celky. 
Druhým zákonom, ktorý podstatne ovplyvnil konštitúciu duálneho systému miestnej verejnej správy, bol zákon SNR č. 472/1990 Zb. o organizácii miestnej štátnej správy. Súčasne s formovaním miestnej samosprávy reforma verejnej správy riešila aj otázku novej štruktúry a funkcií výkonnej moci štátnej správy. Najvhodnejším územným sídelným útvarom na tento účel bol po zrušení krajských národných výborov okres. Na okresnú úroveň sa preniesla časť výkonu moci štátu, ale väčšia časť agendy pripadla na prvostupňové úrady všeobecnej a špecializovanej štátnej správy zriadenej na úrovni obvodov. Od roku 1991 bola na základe zákona o organizácii miestnej štátnej správy rozdelená agenda národných výborov pôvodne 38 okresných národných výborov a 4 krajských národných výborov do 38 okresných úradov a 121 obvodných úradov. Pripomínam, že sme tu mali zavedený jeden experiment, s ktorým sa tak trochu koketuje aj teraz – pomiešanie štátnej správy a samosprávy. Pretože vtedy prednostu obvodného úradu štátnej správy volili starostovia a primátori príslušného volebného obvodu. Tí, ktorí ste v tom čase pôsobili, si pamätáte, že po veľmi krátkej dobe tento experiment bol zrušený. Popri úradoch ktoré vznikli, to znamená 38 okresných úradov a 121 obvodný úradov všeobecnej štátnej správy, boli zriadené úrady špecializovanej štátnej správy a to tak na úrovni okresnej, ako aj obvodnej. Tieto úrady začali vznikať pomerne živelne podľa individuálnej požiadavky rezortných ministerstiev. Takzvaný voľný rezortizmus spôsobil nebývalý rast úradov a úradníkov na miestnej úrovni riadenia, pretože každé ministerstvo chcelo mať vlastné miestne úrady. Medzi prvými vznikali úrady práce, úrady životného prostredia, školské správy, daňové úrady, pozemkové úrady, lesné úrady, katastrálne úrady a tak ďalej. Ich činnosť bola postupne upravovaná v rôznych zákonoch týkajúcich sa špeciálnych programov rezortných politík, jednotlivých ministerstiev, a tak sa počet úradov štátnej správy postupne rozšíril na 448 na úrovni obvodov a 128 na úrovni okresov.
Vo financovaní štátnej správy zostal centrálny systém financovania prostredníctvom Ministerstva vnútra Slovenskej republiky. Naproti tomu metodická správa orgánov miestnej štátnej správy bola vykonávaná prostredníctvom odvetvových ministerstiev, ktoré riadili samostatné špecializované orgány miestnej štátnej správy. Školská správa, správa životného prostredia, zdravotná správa a podobne. Táto právna úprava veľmi všeobecne a nejasne riešila aj otázku vzťahu orgánov miestnej štátnej správy k novovytvorenému obecnému zriadeniu. V čase k 1. 1. 1993, keď vznikla Slovenská republika, zmeny v organizácii miestnej verejnej správy boli charakteristické ako prvé obdobie reformy. Jej ďalší postup sa však spomalil. Trochu tomu napomohlo aj delenie federácie. Až postupne sa pripravovali tieto náležitosti tak, aby vláda svojím uznesením č. 755 zo 17. 10. 1995 vzala na vedomie návrh postupu na reformu miestnej verejnej správy a uložila ministrom vlády Slovenskej republiky a predsedom ostatných orgánov ústrednej štátnej správy vypracovať analýzu náročnosti nového usporiadania odvetvovo riadených orgánov miestnej štátnej správy a ostatných orgánov štátu. V analýze mali byť zohľadnené všetky tie náležitosti, kde sa uvažovalo s návrhom administratívneho členenia Slovenskej republiky na 8 vyšších správnych celkov a 75 až 90 nižších správnych celkov. Mala pripraviť na rokovanie vlády návrh zákona Národnej rady, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 517/1990 o územnom správnom členení Slovenskej republiky a pripraviť a predložiť na rokovanie vlády návrh zákona Národnej rady o konštituovaní vyšších územných celkov.
Ďalej návrh zákona o kompetenciách orgánov miestnej štátnej správy Slovenskej republiky, návrh zákona o prenose niektorých právomocí z orgánov miestnej štátnej správy na orgány miestnej samosprávy, návrh zákona o vojenských obvodoch a o výkone samosprávy a štátnej správy v nich.
Bola prijatá stratégia reformy miestnej verejnej správy. Pre informáciu pripomínam, že pôvodne existovali tri tzv. varianty členenia územného správneho členenia horizontálnej integrácie miestnej štátnej správy, a tieto sa v podstate objavovali už od roku 1993. Prvý bol tzv. župný variant, ktorý predpokladal obnovenie župného systému s prihliadnutím na nové ekonomické, geografické, či demografické podmienky. Druhý variant bol tzv. oblastný variant, neskôr sa stal z toho v podstate vládny návrh, ktorý predpokladal zriadenie 8 územných oblastí krajov, ale obsahoval aj ďalšie možnosti, varianty členenia na základe ekonomických kritérií.
Tretí návrh predpokladal návrat k územnému usporiadaniu bývalých troch krajov a zachovaniu Bratislavy ako samostatného kraja. Nakoniec sa tento návrh neobjavil. Dobre si pamätáme, že členovia vtedajšieho výboru Národnej rady pre štátnu správu, samosprávu a národnosti mali metre papierov, v ktorých jednotliví predstavitelia samospráv predkladali argumenty, analýzy a draho vypracované podklady, prečo ich mesto má byť to dôležité, prečo má byť sídlom okresu. Nakoniec došlo k územnému a správnemu usporiadaniu tak, ako si to už pamätáme, keď išlo o reorganizáciu miestnej štátnej správy podľa zákona 222/1996 o organizácii miestnej štátnej správy zo 4. júla 1996. Na výkon miestnej štátnej správy sa zriadili krajské úrady, ktoré medzitým, keď sa vytvárali okresy a obvody, boli zrušené. Následne sa vytvorili teda krajské úrady a okresné úrady ako právnické osoby. Tieto úrady sa vo svojej činnosti riadili ústavou, ústavnými zákonmi a inými právnymi predpismi v medziach uznesení vlády, smernicami a ďalšími opatreniami ministerstiev a ich ústredných orgánov štátnej správy.
Krajské a okresné úrady spolupracovali pri dodržiavaní zákonnosti verejného poriadku, ochrany práva a slobôd občanov. Tento zákon už vychádzal zo schváleného dvojstupňového územno-správneho členenia. Podľa neho sa rušil doterajší obvodný stupeň miestnej štátnej správy.
Nová štruktúra redukuje pôvodných 448 prvostupňových obvodných úradov a 128 druhostupňových úradov všeobecnej štátnej správy na 79 úradov na prvom stupni v pozícii okresu a 8 úradov na druhom stupni kraja. Štátni zamestnanci boli prerozdelení do nových úradov bez zmeny. Zákon o miestnej štátnej správe súčasne taxatívne stanovil, ktoré kompetencie sa preniesli na ministerstvá, na krajské orgány štátnej správy. Všetky ostatné kompetencie vykonávali prvostupňové orgány štátnej správy, teda okresné úrady.
Toto bol systém, ktorý naštartoval v roku 1996. Politika horizontálnej integrácie miestnej štátnej správy počítala s následnou fúziou dovtedajších obvodných úradov štátnej správy, úradov okresnej štátnej správy. Pripomínam, že podľa toho zákona následne boli teda zahrnuté v tom okresné úrady, obvodné úrady, okresné, obvodné úrady životného prostredia, okresné úrady a obvodné úrady práce, okresné úrady a obvodné správy Zboru požiarnej ochrany, lesné úrady obidvoch stupňov, školské správy obidvoch stupňov, katastrálne úrady obidvoch stupňov, veterinárne správy obidvoch stupňov a pozemkové úrady.
Horizontálna integrácia sa vtedy netýkala daňových úradov a finančných správ. Budovanie orgánov miestnej štátnej správy, ostatných územných orgánov štátu a zriadených odvetvových pôsobností bolo od roku 1996 riešené tak, že časť týchto orgánov kopírovalo územné a správne usporiadanie Slovenskej republiky. To znamená 8 krajov a 79 okresov. Časť orgánov bola riešená v 55 okresoch, tzv. súdne okresy podľa zákona 328/1996 Z. z. a zostávajúce orgány mali osobitý počet svojich úradov, napríklad zo zákona SNR č. 444/1990 o zriadení územného plánu, podľa zákona 540/1990 o štátnej správe v školstve a školskej samospráve, zákon č. 84/1991 o územných finančných orgánoch.
Kraje a okresy ako administratívne správne jednotky sa stali teda územnými obvodmi aj pre iné orgány štátnej správy. To je v podstate to, o čom sme tu veľa rozprávali pri predkladaní návrhu koncepcie pána Nižňanského, keď rušil okresné úrady a vytváral sa nový systém usporiadania štátnej správy. Keď sme upozorňovali na skutočnosť, že už predtým to fungovalo tak, že čo občan potreboval vybaviť, vybavil si na obci, to čo nevybavil doma, riešil v rámci štátnej správy na okresnom úrade. Zrušením okresných úradov nám zostalo 79 správnych jednotiek, ktoré máme doteraz, a pozícia 50 obvodných úradov je špeciálne postavená teraz v zákone o usporiadaní štátnej správy.
Keď dochádzalo k zániku okresných úradov, bol tu predložený pôvodný materiál, ktorý hovoril, že nástupcom bude 46 obvodných úradov štátnej správy. Pripomínam pánu Hortovi a kolegom z opozície, keď teraz hovoria o politických tlakoch a pozíciách, nech si spomenú na situáciu vtedy, keď 4 koaličné politické strany dostali šancu, aby si každá vytvorila ešte jeden samostatný obvod – Bánovce, Svidník, Štúrovo... Preto sa nakoniec vytvorilo 50 obvodných úradov, na základe politického tlaku jednotlivých politických strán, ktoré vtedy pôsobili v koalícii. Takže zrejme už teraz sa to nehodnotí ako politikum, vtedy to politikum bolo.
Hovorím, že pozícia bola v každom tom období špecifická, a tá vždy vyvolala určité riešenie. V roku 96 niektoré úlohy štátnej správy na základe zákona takisto zabezpečujú aj iné právnické osoby, najmä štátne rozpočtové organizácie, ktoré nie sú štátnymi orgánmi, a teda ani orgánmi štátnej správy. Preto aj to číslo a hodnotenie tých pozícií je trochu iné. To sú napríklad priamo riadené organizácie ministerstiev, poverené účelovými odbornými úlohami. Reforma v ostatných častiach verejnej správy sa spravidla dotýka vzájomných vzťahov zložiek štátnej správy a samosprávy, ako aj časti týchto zložiek, ktoré sa potom v súhrne podieľajú na zvyšovaní efektívnosti správy.
Osobitne prudký vývoj sa zaznamenal v zakladaní verejných korporácií ako časti špecializovanej samosprávy a potom poradných zborov rozmanitých druhov a úrovne najmä v rokoch 90 - 97. Ich vznik bol zdôvodňovaný potrebami a úlohami transformácie spoločnosti smerom k demokratickej spoločnosti pri vytváraní trhového hospodárstva na základe súkromného vlastníctva. V rámci rozvoja verejných korporácií a vzniku nezávislých orgánov od roku 1990 boli zriadené významné inštitúcie ako Národná banka Slovenska, Slovenská obchodná a priemyselná komora, Najvyšší kontrolný úrad, Fond národného majetku, Sociálna poisťovňa, mnohé ďalšie významné korporácie, Fond na podporu zahraničného obchodu, Exim banka, Slovenská televízia a rozhlas, Sociálna zdravotná poisťovňa vtedy Národný úrad práce, viaceré nové univerzity, inšpekčné, výrobné nadácie, agentúrne organizácie s úplným financovaním alebo príspevkami zo štátneho rozpočtu. Všetky vznikali v Slovenskej národnej rade na základe osobitných zákonov a takýmto spôsobom aj sú evidované. So zreteľom na záväzok Slovenskej republiky aproximovať všetky existujúce i budúce právne predpisy k právu Európskej únie a k dohovorom Rady Európy bol zriadený inštitút na aproximáciu práva Slovenskej republiky a k právu Európskej únie. Svoju činnosť začal 1. júna 1995 na plnenie úloh, ako ich určoval dokument koncepcie aproximácie práva k právu Európskej únie a k dohovorom Rady Európy.
Rôzne poradné zbory často zaznamenali mohutný až rozporuplný vývoj. Príkladom rozpornosti existencie inštitúcie tripartít pod záštitou vlády je, že oproti Rade hospodárskej a sociálnej dohody bola ustanovená vládou nová Sociálna rada určená na riešenie tých istých záležitostí, ale bez účasti hlavných zástupcov hnutia. Pozitívny vplyv práce poradných zborov v tomto čase ale treba hodnotiť ako nezastupiteľný a mimoriadny, pretože význam nadobudli na najvyššej úrovni v rámci organizácie štátu. Vznikali inštitúcie na úrade vlády, ministerstvách, ostatných ústredných orgánov štátnej správy, na krajských, okresných úradoch, ako aj na všetkých druhoch samosprávy. Nové územné správne členenie Slovenska a reštrukturalizácia miestnej štátnej správy zatiaľ nedoriešila problém decentralizácie moci na regionálnu samosprávu. Reformné opatrenia a stratégia reformy z roku 1996 tak zostali v podstate na polceste.
Už som konštatoval, že po obnovení miestnej samosprávy sa zvýšil počet obcí. Kým v roku 1989 bolo 2694 obcí, v roku 1991 ich už bolo 2825.Takisto som hovoril, že v roku 1990 prišlo k zrušeniu krajskej úrovne štátnej správy a miestna štátna správa bola na území Slovenska organizovaná v 38 okresoch, v 121 obvodoch. V roku 1996 prišlo k ďalšej reorganizácii miestnej štátnej správy, bolo zrušených 121 obvodov, opätovne sa zaviedla krajská úroveň štátnej správy, Slovenská republika bola rozdelená na 8 krajov, 79 okresov zákonom č. 221/1996 Z. z. o územnosprávnom usporiadaní Slovenskej republiky, bolo zároveň rozhodnuté o symetrickom usporiadaní miestnej štátnej správy a v druhej úrovni aj miestnej samosprávy na úrovni kraja. Samozrejme, potom tieto práce ešte pokračovali, pretože tým, že bolo vytvorených 8 krajov, vláda svojim nariadením č. 64/1998 vyhlásila záväznú časť územných plánov, veľkých územných celkov a to pre Bratislavský kraj, Trenčiansky, Trnavský, Nitriansky, Prešovský, Žilinský, Banskobystrický a Košický kraj. To je už nástup vlády Mikuláša Dzurindu a príprava novej reformy verejnej správy, presun kompetencií na územné samosprávy, respektíve nové usporiadanie. To prvé obdobie bolo zaujímavé tým, že veľké debaty sme tu viedli najmä s ministerkou Schmögnerovou o fiškálnej decentralizácii. Častokrát tu zaznievali názory, že najskôr treba prerozdeliť finančné prostriedky a potom hovoriť o otázke kompetencií. Ja som parafrázoval jedného primátora, ktorý hovoril, že on ani tak nepotrebuje kompetencie ako potrebuje finančné prostriedky, že on si potom kompetencií vytvorí koľko budú obyvatelia potrebovať tak, aby boli spokojní, aby tieto veci boli zabezpečené. Došlo potom k presunu kompetencií, čím sa naplnil jeden z tých programov, o ktorých sa už dlho hovorilo a na ktoré sme čakali, aby prešli kompetencie z orgánov štátnej správy na obce a vyššie územné celky. To bolo 20. septembra 2001, zákon 416. Samozrejme nastali určité problémy, ktoré sme aj tak trochu predpokladali, ale ktoré sa postupne darilo riešiť, pretože samospráva sa vedela s mnohými vecami vysporiadať oveľa pružnejšie ako, bohužiaľ musím to povedať, štátna správa, ktorá na niektoré veci reagovala dosť tvrdo. Preto ak ku koncu svojho funkčného obdobia pán Nižňanský na výbore informoval o skutočnosti, že najnovšie bude pokračovať v reforme samosprávy, tak vtedy sme ho prosili, aby do samosprávy nechodil, pretože samospráva pri rozbitej štátnej správe bolo to, čo nám vôbec fungovalo a čo zabezpečovalo chod Slovenskej republiky v prospech občanov. Veľa sa na tú tému pohovorilo aj v súvislosti s prerozdelením štátnej správy a vytvorením špecializovanej štátnej správy. Keď predtým v integrovanej štátnej správe sme mali všetky tieto úrady sústredené pod jednou strechou v okresnom úrade, zrušením okresných úradov došlo k presunu kompetencií na špecializované miestne štátne správy. To bolo takisto schválené tu, v Národnej rade. A to je množstvo zákonov – 417, 423, 453, 515/2003, kde aj došlo k zániku okresných úradov, 518, 519, 525, 534, 596 a zákon 608. To boli presuny kompetencií na špecializované miestne štátne správy. Každá strana, ktorá pri tomto predkladaní vystupovala, či to bola vtedy vládna koalícia a dnes opozícia, vtedy veľmi túto činnosť obhajovala, tvrdila, ako je to veľmi dobre.
Máme iné skúsenosti. Upozorňovali sme na to, že vytvorením veľkého množstva špecializovanej štátnej správy dôjde k roztriešteniu štátnej správy a problémy, ktoré následne budú mať naši občania, budú veľmi veľké. Po dokončení tejto reformy nastala taká situácia, že obyvateľom bolo pomaly treba dať cestovnú mapu, podľa ktorej by sa oboznamovali s umiestnením jednotlivých budov a úradov, ktoré sú rozhádzané po mestách. Mali sme rôzne úrovne prvostupňových výkonov v štátnej správe. Niektoré boli v okrese, niektoré na kraji, niektoré boli len na úrovni centra. Nestotožňoval som sa týmto krokom a stále si za tým stojím, že rušenie okresných úradov nebol dobrý krok. Bol to nešťastný krok. Na jednej strane sa tvrdilo, že sa to robí v prospech občana, na druhej strane sa navytváralo množstvo úradov. Predtým sme mali jedného prednostu okresného úradu, teraz v našom okrese pôsobia deviati prednostovia úradov špecializovanej štátnej správy a celkove týchto špecializovaných štátnych správ vzniklo 16.
Treba ešte spomenúť zákon 302/2001 Z. z. zo 4. júla o samospráve vyšších územných celkov, o samosprávnych krajoch, následne teda aj zákon podľa ktorého prebehli voľby do vyšších územných celkov. Tu len jednu poznámku. Parlament rozhodol nepokračovať v novele zákona, ktorý už tu bol predložený, a ktorým malo dôjsť k premenovaniu z vyššieho územného celku na župu. Zopakujem to, čo som povedal na spoločnom výbore: či tí, ktorí hovoria o župnom usporiadaní alebo o župách v rámci samosprávnych krajov vedia, že župa to bol štátny úrad, nie samospráva, predstavitelia štátnej moci, nie samosprávy. Pre poriadok treba povedať, že samosprávny kraj je vyšší územný celok, ale župa bol štátny úrad. Ďalšia vec, neviem akým spôsobom sa dá zmeniť zákon, ktorý má už v názve zákon o samospráve vyšších územných celkov alebo zákon o samosprávnych krajoch a v texte ideme zmeniť podstatu tohto zákona. Upozorňujem, že v prípade akejkoľvek zmeny je potom potrebné prísť s novým zákonom. 
Nedá mi nedotknúť sa tejto analýzy vývoja súčasného stavu verejnej správy. Padajú tu rôzne názory v diskusii, že je tam množstvo štatistických údajov a neviem čo všetko okolo toho. Kolegovia, ktorí ste boli na výbore, si pamätáte, že v prvopočiatku, keď sa začalo o tejto analýze uvažovať v minulom roku, keď sme diskutovali ešte v Papierničke na tú tému, už vtedy sme hovorili, že niekde musíme tie podklady zobrať. Ja som vtedy upozorňoval, že ministerstvo vnútra k otázkam samosprávy zrejme nebude schopné dať podklady z jednoduchého dôvodu: 2. decembra boli voľby primátorov, starostov, poslancov obecných, miestnych a mestských zastupiteľstiev a ťažko sa dalo predpokladať, že v tom čase budú k dispozícii ľudia, ktorí by spracovali podklady. Preto je veľmi málo informácií o výkone týchto samosprávnych činností. Je však priestor, aby sa v tom pokračovalo. Upozorňujem, že na mnohé otázky, ktoré tu padali, je odpoveď v úvode tejto informácie. Súčasťou opatrení, ktoré na základe vykonanej analýzy navrhlo Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky, by mala byť aj integrácia orgánov miestnej štátnej správy v pôsobnosti ministerstva pôdohospodárstva, ministerstva práce, sociálnych vecí, rodiny, a tak ďalej.
Takisto k otázke bezpečnostných rád. Hneď na prvej strane je na to odpoveď. Vláda vo svojom uznesení k správe o analýze súhlasila, aby problematika bezpečnostných rád krajov bola riešená v zámere ďalšieho rozvoja a výstavby bezpečnostného systému Slovenskej republiky do roku 2010, ktorý má byť v zmysle uznesenia Bezpečnostnej rady Slovenskej republiky č. 128 z 29. januára 2007 a uznesenia vlády Slovenskej republiky č. 119 zo 14. februára 2007 vypracovaný a predložený na rokovanie Bezpečnostnej rady Slovenskej republiky a následne na rokovanie vlády. Upozorňujem, že diskutovali sme o niečom, alebo mali výhrady k niečomu, čo je už v tej analýze zodpovedané. Tu je pekne rozpísané kto, kde, ako pôsobí. Zo 742 analyzovaných miestnych orgánov štátnej správy má 179 postavenie služobného úradu a je zamestnávateľom. Sú rozpočtovými organizáciami štátu, ktoré sú svojimi príjmami i výdavkami zapojené na rozpočet ministerstva a v prípade prvostupňových orgánov na rozpočet príslušného druhostupňového miestneho orgánu štátnej správy. Z uvedeného počtu 179 úradov je to 14 úradov zriadených na celoštátnej úrovni, medzi ktoré napríklad patrí ústredie práce, sociálnych vecí a rodiny a 6 inšpekčných orgánov, 83 úradov zriadených na krajskej úrovni, z ktorých je 72 druhostupňových krajských úradov, 3 správy finančnej kontroly a 8 inšpektorátov práce. 82 úradov zriadených na obvodnej úrovni, medzi ktoré patrí 46 úradov práce, sociálnych vecí a rodiny a 36 regionálnych úradov verejného zdravotníctva.
To sú len námatkovo niektoré veci z tejto analýzy. Je tam všetko obsiahnuté a bolo treba si to tam nájsť. Ďalej je tu takisto zaradený návrh postupu vypracovania koncepcie komunálnej reformy v Slovenskej republike. Všetko je tu: akým spôsobom sa majú riešiť aj otázky komunálnej politiky aj otázky ďalšieho vzdelávania verejnej správy...
Toľko, vážené kolegyne, kolegovia, som považoval za potrebné v rámci diskusie povedať k materiálu, ktorý máme pred sebou.
(Koniec)